КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року м. Київ справа №320/62788/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "А-Голд Текстиль" до Київської митниці Державної митної служби як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "А-Голд Текстиль" з позовом до Київської митниці Державної митної служби як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, у якому просить суд :
- визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14 листопада 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є протиправним, оскільки митна вартість товарів була визначена законним чином, за ціною договору (контракту), а відповідач, у свою чергу, безпідставно та протиправно відмовив позивачу у визначенні митної вартості товарів за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 за першим (основним) методом та визначив митну вартість такого товару за другорядним (резервним) методом. Позивач зазначив, що до митного контролю були подані всі документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, подані документи не містили розбіжностей, а тому дії митного органу є неправомірними та такими, що не відповідають положенням Митного кодексу України (далі – МК України).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі №320/62788/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні), витребувано докази по справі від відповідача.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи таку позицію зазначив, що ним при проведенні контролю митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Позивач надав відповідь на відзив, у якій підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві.
Також, відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Розглянувши вказане клопотання позивача суд зазначає наступне.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. 
Водночас, зміст клопотання відповідача не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.
Більш того, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.
Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.
Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
ТОВ «А-Голд Текстиль» (місцезнаходження: 29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький, просп. Миру, буд. 101/3-12, ідентифікаційний код 43370328) зареєстроване як юридична особа 27.11.2019, номер запису 1 673 102 0000 018118 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Як слідує з матеріалів справи, між Niagara Mills (Pvt) Limited, компанією, зареєстрованою в Ісламській Республіці Пакистані, (далі – продавець) та позивачем був укладений договір №NM-SC-786/14073 (далі – договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.3, 2.4, 3.1, 3.5, 4.1, 11.4, 11.5 та 11.8 якого продавець зобов`язується виготовити й поставити у власність позивача товар, а позивач – прийняти у власність та оплатити в повній відповідності з раніше здійсненими позивачем і підтвердженими продавцем замовленнями, проформами-інвойсами та/або специфікаціями.
Товар поставляється партіями, що зазначаються в специфікаціях.
Ціна на товар встановлена в іноземній валюті – доларах США (USD) і розуміється на умовах поставки, що зазначаються в проформах-інвойсах, інвойсах та/або специфікаціях на кожну партію товару, якщо інше не буде обумовлено в додаткових угодах до договору.
Ціна товару визначається на кожну партію та фіксується в проформах-інвойсах, інвойсах та/або специфікаціях, які становлять невід`ємну частину договору.
Ціна товару включає вартість упаковки, тари, маркування. Тара й упаковка не підлягають поверненню.
Поставка товару здійснюється в терміни та на умовах, що зазначаються в проформах-інвойсах та/або специфікаціях на кожну партію товару, у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів Incoterms (в редакції 2010 року), якщо інше не узгоджено в додаткових угодах до договору.
Продавець зобов`язується надати позивачу наступні документи: сертифікат походження; специфікацію; інвойс; пакувальний лист.
Оплати по договору на підставі проформи-інвойсу та/або інвойсу здійснюються позивачем шляхом простого банківського переказу у вигляді: передоплати в іноземній валюті – долар США (USD), якщо інший порядок оплати не буде погоджений сторонами у специфікації(ях) до Договору.
Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині невиконаних обов`язків і штрафних санкцій договір діє до повного їх виконання і сплати.
При тлумаченні договору мають силу правила Incoterms 2010.
Будь-які зміни та доповнення до договору мають силу лише за умови, якщо вони здійснені в письмовій формі й підписані належним чином уповноваженими представниками сторін.
Продавець та позивач 01.12.2020 уклали додаткову угоду №1 до договору, якою, зокрема, виклали пункт 11.4 договору в наступній редакції: договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині невиконаних обов`язків і штрафних санкцій договір діє до повного їх виконання і сплати.
Продавець та позивач 29.12.2022 уклали додаткову угоду №2 до договору, якою, зокрема, виклали пункт 11.4 договору в наступній редакції: договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2026, а в частині невиконаних обов`язків і штрафних санкцій договір діє до повного їх виконання і сплати.
Продавець та позивач 13.08.2025 уклали специфікацію №6 до договору (далі – специфікація), відповідно до пункту 1 якої продавець зобов`язався здійснити поставку друкованих, фарбованих та вибілених тканин у загальній кількості 94 791 метр (далі – товар).
Загальна вартість товару за специфікацією склала 104 276,04 доларів США.
Відповідно до пунктів 2 та 3 специфікації продавець та позивач погодили, зокрема, наступні умови поставки та оплати товару: умови поставки товару – FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, згідно з правилами Incoterms 2010. Термін поставки товару – не пізніше 120 днів із дати виставлення проформи-інвойса.
Умови оплати товару: 35% попередня оплата протягом 30 банківських днів із дати виставлення проформи-інвойса, 65% попередня оплата оплачується протягом 30 банківських днів із моменту отримання факсової копії інвойса та факсової копії пакувального листа.
Продавець 13.08.2025 виставив позивачу до сплати проформу-інвойс №14073/6 на загальну суму 104 276,04 доларів США. Відповідно до проформи-інвойса №14073/6 від 13.08.2025 товар постачається на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, а умови його поставки та оплати – не пізніше 120 днів із дати виставлення проформи-інвойса; 35% попередня оплата протягом 30 банківських днів із дати виставлення проформи-інвойса, 65% попередня оплата оплачується протягом 30 банківських днів із моменту отримання факсової копії інвойса та факсової копії пакувального листа.
Виставлена продавцем проформа-інвойс №14073/6 від 13.08.2025 містить посилання на договір та специфікацію.
Продавець 13.08.2025 виставив позивачу до сплати інвойс №NM-INV-25112 на загальну суму 104 276,04 доларів США. Відповідно до інвойса №NM-INV-25112 від 13.08.2025 товар постачається на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, а умови його поставки та оплати – не пізніше 120 днів із дати виставлення проформи-інвойса; 35% попередня оплата протягом 30 банківських днів із дати виставлення проформи-інвойса, 65% попередня оплата оплачується протягом 30 банківських днів із моменту отримання факсової копії інвойса та факсової копії пакувального листа.
Виставлений продавцем інвойс №NM-INV-25112 від 13.08.2025 містить посилання на договір та специфікацію.
Позивач 22.08.2025 перерахував на користь продавця 36 496,61 доларів США відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті №6 від 22.08.2025, в графі 70 якої міститься посилання на договір та проформу-інвойс №14073/6 від 13.08.2025.
Позивач 23.09.2025 перерахував на користь продавця 67 779,43 доларів США відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті №8 від 23.09.2025, в графі 70 якої міститься посилання на договір та проформу-інвойс №14073/6 від 13.08.2025.
Позивач 13.11.2025 подав до Київської митниці додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за специфікацією, проформою-інвойсом №14073/6 від 13.08.2025 та інвойсом №NM-INV-25112 від 13.08.2025.
Відповідно до граф 20, 22 та 42 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 загальна вартість товару складає 104 276,04 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан.
У той же час, з матеріалів справи слідує, що позивач здійснив перевезення товару (оплатив фрахт) із порту м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, до порту м. Гданська, Республіка Польща, а також поніс витрати в порту призначення, включаючи вантажно-розвантажувальні роботи, здійснив перевезення товару залізничним транспортом із порту м. Гданська, Республіка Польща до місця ввезення на митну територію України та сплатив агентську (експедиторську) винагороду. Розмір таких витрат склав 261 477,27 грн. (151 188,84 грн. + 53 437,59 грн. + 48 599,01 грн. + 8 251,83 грн.).
Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем додаткової митної декларації щодо товару 13.11.2025 – 4 645 002,16 грн. (104 276,04 доларів США х 42,0377 + 261 477,27 грн.).
Позивачем до Київської митниці разом із додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 подано, зокрема такі документи: сертифікати якості продавця б/н від 13.08.2025 (0003); пакувальний лист продавця на товар б/н від 13.08.2025 (0271); проформу-інвойс №14073/6 від 13.08.2025 (0325); рахунок-фактура (інвойс) №NM-INV-25112 від 13.08.2024 (0380); коносамент №AFI0199706 від 29.08.2025 (0705); накладна УМВС №31524537 від 30.10.2025 (0722); сертифікат про походження товару №APBUMA/CO 2129-2025 від 01.10.2025 (0861); платіжна інструкція в іноземній валюті №6 від 22.08.2025, видана позивачем (3001); платіжна інструкція в іноземній валюті №8 від 23.09.2025, видана позивачем (3001); документ, що підтверджує вартість перевезення товару, довідку про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, видану Приватним підприємством «Інвервід» (далі – експедитор) (3007); додаткову угоду №1 від 01.12.2020 до договору (4103); додаткову угоду №2 від 29.12.2022 до договору (4103); специфікацію (4103); договір (4104); договір транспортно-експедиторського обслуговування №12/12-19 від 12.12.2019, укладений між експедитором та позивачем (4301).
Після подання вказаної додаткової митної декларації 13.11.2025 декларант отримав від відповідача електронне повідомлення про надання додаткових документів та інформації про правильність зазначення митної вартості товарів, а саме: 1) платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортних (перевiзних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включенi у вартiсть товару, а також документів, що мiстять вiдомостi про вартiсть перевезення оцiнюваних товарiв, у тому числі документів, що містять відомості про вартість зберігання товару в порту призначення; 3) якщо здійснювалося страхування – страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування; 4) виписки з бухгалтерської документації; 5) каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; 6) договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.
Позивачем 14.11.2025 у відповідь на запит надано відповідачу лист №1411/25-01 від 14.11.2025 (далі – лист).
Так, позивач надав відповідачу наступні документи та інформацію:
1) щодо платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписки з бухгалтерської документації, позивач звернув увагу відповідача, що він разом із додатковою митною декларацією ІМДЕ40 №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 надавав останньому для ознайомлення на 2 аркушах фотокопії наступних банківських платіжних документів, які підтверджують здійснення позивачем 100% оплати вартості товару в розмірі 104 276,04 доларів США, придбаного за договором, специфікацією, проформою-інвойсом №14073/6 від 13.08.2025 та інвойсом №NM-INV-25112 від 13.08.2025, а саме: платіжної інструкції в іноземній валюті №6 від 22.08.2025 на суму 36 496,61 доларів США, виданої позивачем, з яких 36 496,61 доларів США були перераховані в рахунок оплати за товар; платіжної інструкції в іноземній валюті №8 від 23.09.2025 на суму 67 779,43 доларів США, виданої позивачем, з яких 67 779,43 доларів США були перераховані в рахунок оплати за товар.
Позивач зауважив відповідачу, що в поданих платіжних інструкціях, що підтверджують здійснення позивачем 100% оплати за поставлений товар, у полі «Призначення платежу» зазначено номери та дати договору та проформи-інвойса №14073/6 від 13.08.2025, а також найменування товару, що з урахуванням відомостей, зазначених в інших документах, наданих до митного оформлення товару, давало можливість відповідачу ідентифікувати платежі з партією товару.
Позивач також звернув увагу відповідача, що в нього були відсутні станом на день підписання листа будь-які інші платіжні та/або бухгалтерські документи, пов`язані з поставкою спірного товару, крім тих, що були надані позивачем під час митного оформлення товару, та тих, що додавались до листа, адже сам товар не брався на бухгалтерській облік позивача, так як він знаходився в зоні митного контролю відповідача та був невипущений у вільний обіг;
2) щодо транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, у тому числі документів, що містять відомості про вартість зберігання товару в порту призначення, позивач звернув увагу відповідача на те, що він із метою підтвердження понесених ним витрат щодо перевезення товару з території Ісламської Республіки Пакистану до місця ввезення на митну територію України, щодо навантаження і розвантаження товару, а також щодо пов`язаних із ними транспортно-експедиційних витрат, загальний розмір яких щодо товару склав 261 477,27 грн., надав відповідачу разом із додатковою митною декларацією ІМДЕ40 №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 фотокопії наступних документів: коносамента №AFI0199706 від 29.08.2025, накладної УМВС №31524537 від 30.10.2025, договору транспортно-експедиторського обслуговування №12/12-19 від 12.12.2019, укладеного між експедитором та позивачем, та довідки про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, виданої експедитором.
Позивач також надав відповідачу разом із листом для ознайомлення на 11 аркушах фотокопії наступних документів: заявки №01 від 20.08.2025 до договору транспортно-експедиторського обслуговування №12/12-19 від 12.12.2019, укладеного між експедитором та позивачем, електронної транспортної накладної (CIM) від 26.10.2025, рахунка на оплату №Ін00-002125 від 27.10.2025, виставленого експедитором, акта здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-2125ф від 27.10.2025, складеного між експедитором та позивачем, рахунка на оплату №Ін00-002126 від 27.10.2025, виставленого експедитором, акта здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002493 від 27.10.2025, складеного між експедитором та позивачем, платіжної інструкції №1 від 28.10.2025, виданої позивачем на суму 152 821,74 грн. (151 188,84 грн. + 1 632,90 грн.), що, в свою чергу, підтверджує оплату позивачем рахунка експедитора №Ін00-002125 від 27.10.2025 на суму 151 188,84 грн. та рахунка експедитора №Ін00-002126 від 27.10.2025 на суму 1 632,90 грн., рахунка на оплату №Ін00-002146 від 31.10.2025, виставленого експедитором, актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002658 від 31.10.2025 та №Ін00-002659 від 31.10.2025, складених між експедитором та позивачем.
Що стосується твердження відповідача в його запиті, що в наданих документах відсутня інформація щодо витрат на зберігання в порту призначення, то позивач звернув увагу відповідача, що останнє не виникало в позивача в порту м. Гданська, Республіка Польща, що також підтверджується довідкою про транспорті витрати №01 від 12.11.2025, виданої експедитором.
Що ж стосується твердження відповідача про те, що в інвойсі №NM-INV-25112 від 13.08.2025 зазначено номер контейнера раніше, ніж був виданий коносамент, то позивач звернув увагу відповідача, що інвойс формується продавцем, який резервує у відповідній спеціалізованій системі контейнер для організації його перевезення до порту завантаження товару в Ісламській Республіці Пакистані.
Більше того, позивач зазначив відповідачу, що поставка товару здійснювалася на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Incoterms 2010), які передбачають, зокрема, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження, та продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження.
Позивач також зазначив, що організація перевезення товару до порту відправлення (порту м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан) за умовами поставки FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан (Incoterms 2010) була покладена саме на продавця, а відтак продавець здійснив резервування відповідного контейнера для забезпечення належного виконання ним взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару;
3) щодо страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, позивач зазначив відповідачу, що відповідно до пункту 3.1 договору, специфікації, проформи-інвойса №14073/6 від 13.08.2025 та інвойса №NM-INV-25112 від 13.08.2025 поставка товару здійснювалася на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Incoterms 2010) та навів витяг зі статей А.3, Б.3 та Б.6 Розділу FOB.
Позивач зазначив, що умови поставки FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан (Incoterms 2010) не передбачають зобов`язань ані продавця, ані позивача щодо укладення договору (контракту) страхування товару, а тому позивач не міг надати відповідачу документи, що підтверджують вартість страхування товару в силу відсутності останніх.
При цьому, позивач повідомив відповідачу, що на добровільних засадах він також не укладав будь-яких договорів страхування, пов`язаних із товаром, що підтверджується й довідкою про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, виданою експедитором.
Таким чином, у позивача були відсутні будь-які зобов`язання щодо підтвердження витрат на страхування товару, адже воно не здійснювалося;
4) щодо вартості упаковки, тари, маркування, позивач звернув увагу відповідача, що відповідно до пункту 3.1 договору, специфікації, проформи-інвойса №14073/6 від 13.08.2025 та інвойса №NM-INV-25112 від 13.08.2025 поставка товару здійснювалася на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан (Incoterms 2010) та навів витяг зі статті А.9 Розділу FOB Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Incoterms 2010).
Позивач звернув увагу відповідача, що відповідно до пункту 2.4 договору ціна товару включає вартість упаковки, тари, маркування.
Отже, вартість тари, упаковки та маркування товару на умовах поставки FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан (Incoterms 2010) та за умовами договору була включена до ціни товару та була понесена продавцем, а не позивачем, оскільки саме на продавця покладений обов`язок щодо забезпечення пакування та належного маркування товару.
Що стосується виокремлення окремих складових ціни товару в інвойсі №NM-INV-25112 від 13.08.2025, то позивач зазначив відповідачу в своєму листі, що він не погоджується з такою позицією відповідача в його запиті, адже інвойс виставляється продавцем відповідно до вимог законодавства Ісламської Республіки Пакистану.
При цьому позивач звернув увагу відповідача, що виокремити складові ціни можливо лише в такому документі як калькуляція ціни товару, яку продавець не надавав позивачу та яка, в свою чергу, не міститься в переліку документів, які підтверджують митну вартість товару, визначеному в частині другій статті 53 МК України;
5) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, позивач звернув увагу відповідача, що в нього були відсутні станом на день підписання листа будь-які прайс-лист продавця та висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією.
Окрему увагу відповідача позивач звернув на те, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання вищезазначених документів лише за умови їх наявності в позивача;
6) щодо договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), позивач звернув увагу відповідача, що в нього були відсутні будь-які договори (угоди, контракти) з третіми особами, пов`язані з договором, будь-які рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця та будь-які рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, адже такі не укладалися, а інші особи, крім експедитора, не залучалися позивачем до поставки товару.
Відповідач 14.11.2025 прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2, так як при проведені контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за додатковою митною декларацією ІМДЕ40 №25UA100380648706U5 від 13.11.2025, встановлено, що надані документи містять розбіжності та не містять документально підтверджених відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті.
Поставка товару здійснюється згідно з положеннями договору, укладеного з продавцем. Відповідно до наданого інвойса №NM-INV-25112 від 13.08.2025 умовами поставки товару є FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан. Згідно з положеннями Incoterms 2010 термін FOB (Free On Board (...named port of shipment) Франко борт (...назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміну FOB на покупця покладається обов`язок укласти та сплатити договір морського перевезення. Відповідно до частини десятої статті 58 МК України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на зберігання товару в порту відправлення; витрати на страхування цих товарів. Відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до положень Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» №599 від 24.05.2012 для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Також, відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» №1955-IV від 01.07.2004 договір транспортного експедирування укладається обов`язково в письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. До митного оформлення для підтвердження транспортних витрат надані документи від експедитора, а саме довідку про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, де зазначено перелік транспортних витрат, а саме: транспортні послуги по перевезенню вантажів за межами кордону України (морський фрахт), автотранспортні послуги по перевезенню вантажів у міжнародному сполученні, портових витрат за межами митної території України. Проте, відсутня інформація щодо витрат на зберігання товару в порту відправлення.
Договором про надання транспортно-експедиційних послуг №12/12-19 від 12.12.2019 передбачено подання заявок клієнта. Заявки клієнта до митного оформлення не надавались.
Митний орган також зазначив, що в пункті 2.4 договору зазначено, що ціна товару включає вартість упаковки, тари, маркування, проте в інвойсі ці складові не визначені.
В інвойсі №NM-INV-25112 від 13.08.2025 зазначено номер контейнеру, хоча коносамент №AFI0199706 був виставлений 29.08.2025, що суперечить правилам морського перевезення, оскільки коносамент створюється під час розміщення вантажу на борту судна.
Зазначені вище обставини не дають можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості в повному обсязі, відповідність числового значення доданої складової та ціну товару, що сплачена або повинна бути сплачена за товар, оскільки для складових митної вартості декларантом не надано достовірних документів.
У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки в митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, ураховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною в рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Тому відповідно до частини другої статті 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. У зв`язку з цим, декларанту відповідно до статті 53 МК України було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, викладені в електронному повідомленні. Декларанту було повідомлено, що він за власним бажанням може подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої митної вартості. Декларант не надав на запит митного органу всі перелічені в повідомленні документи.
За результатом опрацювання запиту митниці декларант надав наступні документи: копію рахунка на оплату №Ін00-002125 від 27.10.2025; копію рахунка на оплату №Ін00-002126 від 27.10.2025; копію рахунка на оплату №Ін00-002146 від 31.10.2025; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002125 ф від 27.10.2025; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002659 від 31.10.2025; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002493 від 27.10.2025; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №00-002658 від 31.10.2025; копію заявки на транспортно-експедиторське обслуговування №01 від 20.08.2025; копію платіжної інструкції №1 від 28.10.2025; копію транспортної накладної CIM від 26.10.2025.
Опрацювавши всі подані до митного контролю документи, встановлено, що вони не усувають встановлені розбіжностей щодо всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Інших документів, які б усували зазначені розбіжності та містили відомості про декларування складових митної вартості в повному обсязі, не надано. Перелік запитуваних документів, які декларант не надав на запит митного органу: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевiзнi) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включенi у вартiсть товару, а також документи, що мiстять вiдомостi про вартiсть перевезення оцiнюваних товарiв, в тому числі документи що містять відомості про вартість зберігання товару в порту відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Положеннями частини другої статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у разі неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини другої статті 52 МК України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів неможливо застосувати у зв`язку з відсутністю даних вартості операції з ідентичними товарами, в тому числі за якісними характеристиками, прийнятої митним органом, із дотриманням усіх умов, зазначених у статтях 59 та 61 МК України, а саме відсутнє одночасне співпадіння таких умов як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник. Метод визначення митної вартості на підставі ціни угоди щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до вимог статті 60 МК України неможливо застосувати у зв`язку відсутністю вартості таких операції з дотриманням усіх умов, зазначених у статтях 60 та 61 МК України, а саме відсутнє одночасне співпадіння таких умов як: якість товарів; наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку; країна виробництва; виробник. Також, відсутня можливість застосування методів визначення митної вартості на основі віднімання та на основі додавання вартості у відповідності до положень статей 62 та 63 МК України у зв`язку з тим, що декларантом не надано документів для розрахунку митної вартості за цими методами. У відповідності до Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України №476 від 01.07.2021 проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів із рівнями митної вартості товарів, схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено.
Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, на підставі опису та складу товару, країни походження та відвантаження (Ісламська Республіка Пакистан), обсягу поставки за результатами аналізу зазначених критеріїв та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар №1 – митна декларація №UA400040/2025/16097 від 08.07.2025 (вартість товару згідно з джерелом інформації – 0,70554 доларів США за 1 м2 або 5,86 доларів США за 1 кг); товар №2 – митна декларація №UA400040/2025/16097 від 08.07.2025 (вартість товару згідно з джерелом інформації – 0,6941 доларів США за 1 м2 або 5,86 доларів США за 1 кг); товар №3 – митна декларація №UA100380/2025/647489 від 05.11.2025 (вартість товару згідно з джерелом інформації – 0,69 доларів США за 1 м2 або 5,86 доларів США за 1 кг).
Ураховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини восьмої статті 57 та частини першої статті 55 МК України, відповідач зазначив, що можливо застосувати резервний метод відповідно до статті 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівні митної вартості. Таким чином, між митним органом та декларантом проведені консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу.
Після цього митним органом відповідно до пункту 1 частини одинадцятої та частини дванадцятої статті 264 МК України було відмовлено в прийнятті додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 у зв`язку з прийняттям рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025.
При прийнятті відмови посадовою особою митного органу, головним державним інспектором Київської митниці Калашніковим Олександром Олександровичем, була заповнена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2025/001254 від 14.11.2025, примірник якої невідкладно було вручено (надіслано) декларанту.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №25UA100380648909U7 від 14.11.2025 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 318 924,85 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
МК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною третьою статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).
У силу приписів частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта.
Частинами сьомою та восьмою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, в тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України в силу приписів статті 49 МК України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (стаття 50 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом під час декларування товарів.
При цьому, декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною першою статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначено статтею 53 МК України.
Згідно з частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, в силу частини другої цієї статті, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Цією ж статтею передбачено, що вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, забороняється.
Дана норма кореспондується з приписами статті 318 МК України, якими визначено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Це також відповідає положенням пунктів 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено наступні стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Так, згідно з частиною першою статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою цієї статті передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Такими додатковими документами, відповідно до частини третьої статті 53 МК України є: договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, право митного органу на витребування в декларанта додаткових документів за наведеним вище переліком виникає виключно в разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті (тобто основні документи), містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати за наявності такі додаткові документи.
Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості; неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої-шостої статті 54, статті 58 МК України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних із перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи для розмитнення задекларованого товару.
За стандартним правилом, визначеним пунктом 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, у випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом із декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.
Як зазначалося вище, частиною третьою статті 53 МК України визначено, що додаткові документи (за наявності) подаються декларантом протягом 10 календарних днів із моменту отримання письмової вимоги митного органу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.
Суд зазначає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, який міститься, як зазначалося вище, в частині другій статті 53 МК України.
Судом після дослідження оскаржуваного рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025 та відзиву Київської митниці на позовну заяву встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів було винесене відповідачем, так як позивач не підтвердив вартість транспортних витрат, включених ним до митної вартості спірного товару, не довів, що вартість навантаження, вивантаження та зберігання товару включена до його вартості, а в наданому до митного оформлення інвойсі продавця №NM-INV-25112 від 13.08.2025 не виокремлено такі складові митної вартості товарів як його упаковку та маркування.
Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.
Суд зазначає, що відповідно до специфікації, проформи-інвойса №14073/6 від 13.08.2025 та інвойса №NM-INV-25112 від 13.08.2025, які містять посилання на договір та специфікацію, спірний товар постачався на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан (згідно з Incoterms 2010).
Умови поставки FOB згідно з Incoterms 2010 передбачають те, що на продавця покладається обов`язок нести всі витрати, пов`язані зі спірним товаром, до моменту його переходу через поручні судна в призначеному порту відвантаження. На продавця також покладається обов`язок сплатити витрати, пов`язані з виконанням митних формальностей для експорту, включаючи сплату податків, мита та інших зборів, що підлягають сплаті при експорті спірного товару.
Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.
Таким чином, суд відхиляє довід відповідача про необхідність виокремлення продавцем у його інвойсі №NM-INV-25112 від 13.08.2025, в якому чітко зазначені умови поставки спірного товару FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, вартості пакування та маркування товару, адже останні вже включені в ціну товару на умовах поставки FOB відповідно до Incoterms 2010, а вимога до їх обов`язкового виокремлення в інвойсі чинним законодавством не передбачена.
При цьому відповідно до пункту 2.4 договору ціна товару включає вартість упаковки, тари, маркування. Тара й упаковка не підлягають поверненню.
Що стосується посилання митниці на те, що в інвойсі №NM-INV-25112 від 13.08.2025 зазначено номер контейнера, що є, на думку відповідача, розбіжністю, то суд звертає увагу, що за умовами поставки FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан (Incoterms 2010) саме на продавця покладено обов`язок нести всі витрати, пов`язані зі спірним товаром, до моменту його переходу через поручні судна в призначеному порту відвантаження, який у спірному випадку постачався в контейнері, тобто продавець здійснив завантаження товару саме в контейнері та був обізнаний про номер відповідного контейнера.
При цьому за приписами пунктів 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, та витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Судом досліджено надані позивачем відповідачу в силу приписів частин другої та третьої статті 53 МК України до митного оформлення товару та до суду транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: договір транспортно-експедиторського обслуговування №12/12-19 від 12.12.2019, укладений між експедитором та позивачем, та заявку №01 від 20.08.2025 до нього, коносамент №AFI0199706 від 29.08.2025, рахунки на оплату №Ін00-002125 від 27.10.2025 та №Ін00-002126 від 27.10.2025, виставлені експедитором, та платіжну інструкцію №1 від 28.10.2025, видану позивачем щодо їх оплати, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-2125 ф від 27.10.2025 та №Ін00-002493 від 27.10.2025, складені між експедитором та позивачем, електронну транспортну накладну (CIM) від 26.10.2025, накладну УМВС №31524537 від 30.10.2025, рахунок на оплату №Ін00-002146 від 31.10.2025, виставлений експедитором, та платіжну інструкцію №835 від 17.11.2025, видану позивачем щодо його оплати, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002658 від 31.10.2025 та №Ін00-002659 від 31.10.2025, складені між експедитором та позивачем, довідку про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, видану експедитором.
Зі змісту вказаних документів слідує, що позивач поніс до митного кордону України та сплатив наступні витрати щодо спірного товару:
1) 151 188,84 грн. за перевезення товару морським транспортом із порту м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, до порту м. Гданська, Республіка Польща;
2) 53 437,59 грн. за витрати в порту м. Гданська, Республіка Польща, включаючи вантажно-розвантажувальні роботи;
3) 48 599,01 грн. за перевезення товару залізничним транспортом із порту м. Гданська, Республіка Польща до митної території України;
4) 8 251,83 грн. у якості агентської (експедиторської) винагороди експедитору за організацію транспортно-експедиційних послуг позивачу.
Судом встановлено, що розмір додаткових витрат позивача, пов`язаних із транспортуванням товару до митної території України, склав 261 477,27 грн. (151 188,84 грн. + 53 437,59 грн. + 48 599,01 грн. + 8 251,83 грн.), які позивач у силу приписів пунктів 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України включив до митної вартості спірного товару.
Суд відхиляє доводи відповідача про необхідність у наданні позивачем транспортних (перевізних) документів саме від безпосередніх перевізників, а не від експедитора, з яким позивач перебував у договірних правовідносинах.
Суд зазначає, що відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Таким чином, декларант для підтвердження розміру витрат щодо транспортування товару до місця ввезення на митну територію України, якщо такі не включені до його ціни, може надати митному органу транспортні (перевізні) документи від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, яким у спірному випадку є експедитор, а не перевізники, зазначені в коносаменті та залізничних накладних.
Суд також зазначає, що позивач надав відповідачу рахунок на оплату №Ін00-002146 від 31.10.2025, виставлений експедитором, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002658 від 31.10.2025, складений між експедитором та позивачем, довідку про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, видану експедитором, які підтверджують вартість понесених позивачем портових витрат, у тому числі вивантаження в порту м. Гданська, Республіка Польща.
При цьому відповідно до інформації, наведеної в довідці про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, виданій експедитором, зберігання в порту м. Гданська, Республіка Польща не виникло, а надана позивачем у відповідь на запит електронна транспортна накладна (CIM) від 26.10.2025 підтверджує транспортування спірного товару залізничним транспортом із порту призначення до м. Глівіце, Республіка Польща, що було неправильно встановлено відповідачем під час митного оформлення спірного товару позивача.
Відтак, суд вважає, що надані позивачем відповідачу транспортні (перевізні) документи є достатніми для підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із транспортуванням спірного товару, в загальному розмірі 261 477,27 грн.
Судом досліджено надані позивачем відповідачу та суду договір, додаткові угоди №1 від 01.12.2020 та №2 від 29.12.2022 до договору, специфікацію, проформу-інвойс №14073/6 від 13.08.2025 та інвойс №NM-INV-25112 від 13.08.2025, які містять посилання на договір та специфікацію, платіжні інструкції в іноземній валюті №6 від 22.08.2025 та №8 від 23.09.2025, видані позивачем та які містять посилання на договір та проформу-інвойс №14073/6 від 13.08.2025, договір транспортно-експедиторського обслуговування №12/12-19 від 12.12.2019, укладений між експедитором та позивачем, та заявку №01 від 20.08.2025 до нього, коносамент №AFI0199706 від 29.08.2025, рахунки на оплату №Ін00-002125 від 27.10.2025 та №Ін00-002126 від 27.10.2025, виставлені експедитором, та платіжну інструкцію №1 від 28.10.2025, видану позивачем щодо їх оплати, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-2125 ф від 27.10.2025 та №Ін00-002493 від 27.10.2025, складені між експедитором та позивачем, електронну транспортну накладну (CIM) від 26.10.2025, накладну УМВС №31524537 від 30.10.2025, рахунок на оплату №Ін00-002146 від 31.10.2025, виставлений експедитором, та платіжну інструкцію №835 від 17.11.2025, видану позивачем щодо його оплати, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002658 від 31.10.2025 та №Ін00-002659 від 31.10.2025, складені між експедитором та позивачем, довідку про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, видану експедитором, зі змісту яких слідує, що товар постачався продавцем позивачу на умовах FOB м. Карачі, Ісламська Республіка Пакистан, а сама вартість товару в розмірі 104 276,04 доларів США з урахуванням додатково понесених позивачем витрат, пов`язаних із транспортуванням спірного товару, в загальному розмірі 261 477,27 грн. відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в додатковій митній декларації IM40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 в розмірі 4 645 002,16 грн. (104 276,04 доларів США х 42,0377 + 261 477,27 грн.).
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно скоригував заявлену позивачем митну вартість товару, так як позивач не підтвердив вартість транспортних витрат, включених ним до митної вартості спірного товару.
Суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач не надав витребовувані відповідачем виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.
Суд зазначає, що в листі позивача №1411/25-01 від 14.11.2025 позивач повідомив відповідачу про відсутність у нього бухгалтерських документів, адже товар знаходився в зоні митного контролю відповідача, не був випущеним у вільний обіг та не був оплаченим.
У цьому ж листі позивач повідомив відповідачу про відсутність у нього каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відтак, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.
Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та достовірними доказами, а саме: договором, додатковими угодами №1 від 01.12.2020 та №2 від 29.12.2022 до договору, специфікацією, проформою-інвойсом №14073/6 від 13.08.2025, інвойсом №NM-INV-25112 від 13.08.2025, платіжними інструкціями в іноземній валюті №6 від 22.08.2025 та №8 від 23.09.2025, виданими позивачем, договором транспортно-експедиторського обслуговування №12/12-19 від 12.12.2019, укладеним між експедитором та позивачем, та заявкою №01 від 20.08.2025 до нього, коносаментом №AFI0199706 від 29.08.2025, рахунками на оплату №Ін00-002125 від 27.10.2025 та №Ін00-002126 від 27.10.2025, виставленими експедитором, та платіжною інструкцією №1 від 28.10.2025, виданою позивачем щодо їх оплати, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-2125 ф від 27.10.2025 та №Ін00-002493 від 27.10.2025, складеними між експедитором та позивачем, електронною транспортною накладною (CIM) від 26.10.2025, накладною УМВС №31524537 від 30.10.2025, рахунком на оплату №Ін00-002146 від 31.10.2025, виставленим експедитором, та платіжною інструкцією №835 від 17.11.2025, виданою позивачем щодо його оплати, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №Ін00-002658 від 31.10.2025 та №Ін00-002659 від 31.10.2025, складеними між експедитором та позивачем, довідкою про транспортні витрати №01 від 12.11.2025, виданою експедитором та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо протиправності рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до граф 30 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів відповідач скоригував митну вартість товарів №№1-3 за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №25UA100380648706U5 від 13.11.2025 до рівня 0,714 доларів США за 1 м2 (для товару №1), 0,683 доларів США за 1 м2 (для товару №2) та 0,6989 доларів США за 1 м2 (для товару №3).
При цьому відповідно до інформації, зазначеної відповідачем у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025, митна вартість референтних товарів складає 0,70554 доларів США за 1 м2 (для товару №1), 0,6941 доларів США (для товару №2) та 0,69 доларів США за 1 м2 (для товару №3), що не узгоджується зі скоригованою митною вартістю спірного товару, зазначеною в графах 30 оскаржуваного рішення.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі довільної чи фіктивної вартості.
Отже, законодавцем при застосуванні митними органами другорядного резервного методу визначення митної вартості товарів встановлена заборона на застосування довільної вартості, тобто вартості референтних товарів, не підтвердженої документально.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено належними та достовірними доказами рівень митної вартості спірних товарів, зазначений у графах 30 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Суд також зазначає, що відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, (далі – Правила), у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Судом встановлено, що Київська митниця в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025 лише зазначила номери та дати митних декларацій, використаних нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18) та в постанові від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за першим (основним) методом визначення митної вартості товарів відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на розмір задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за митною вартістю, заявленою позивачем.
За таких обставин позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 4 783,87 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №159 від 03.12.2025.
Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати щодо сплати судового збору на суму 4 783,87 грн.
Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, в пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents vs. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі – Закон 5076) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Таким чином, договір про надання правничої допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставин. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру в 12 000,00 грн. позивачем подано до суду копії: договору про надання правової допомоги №87/20062024 від 20.06.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000539 від 10.06.2019, виданого на ім`я Божка Андрія Володимировича, ордера на надання правничої допомоги серії АА №1652686 від 03.12.2025, рахунка №4/87/20062024 від 03.12.2025, платіжної інструкції №160 від 03.12.2025 та акту про надання адвокатських послуг №6 від 02.02.2026 до договору про надання правової допомоги №87/20062024 від 20.06.2024.
Судом встановлено, що 20.06.2024 між позивачем та адвокатом Божком Андрієм Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги №87/20062024, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати позивачу правову допомогу щодо представництва інтересів позивача при оскарженні ним до суду рішень митних органів про коригування митної вартості товарів та в ході розгляду відповідних адміністративних справ судами України (пункт 1.1.1); надавати позивачу консультації з питань цивільного, господарського, адміністративного, податкового та кримінального права (пункт 1.1.2); організовувати ведення претензійно-позовної роботи за матеріалами, підготовленими позивачем (пункт 1.1.3); представляти інтереси позивача та здійснювати його захист за окремою домовленістю між адвокатом та позивачем у судах будь-якої інстанції (в тому числі в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах) по всіх категоріях справ з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування, перед юридичними та фізичними особами (ведення справи) (пункт 1.1.4).
Сторонами в пункті 4.1.1 договору про надання правової допомоги №87/20062024 від 20.06.2024 деталізовано порядок визначення гонорару адвоката за надання послуг, передбачених у пункті 1.1.1 договору.
Судом встановлено, що згідно з вищезазначеним актом про надання адвокатських послуг №6 від 02.02.2026 правову допомогу в цій справі позивачем та його представником оцінено в наступних розмірах: формування правової позиції позивача щодо оскарження рішення Київської митниці як територіального органу (відокремленого підрозділу) Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025 в судовому порядку, формування переліку доказів, необхідних для підготовки позовної заяви позивача до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025, та їх збір – 1 000,00 грн.; підготовка позовної заяви позивача до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025 – 6 500,00 грн.; ознайомлення з відзивом Київської митниці на позовну заяву б/н від 15.01.2026 в адміністративній справі №320/62788/25 та підготовка відповіді позивача на відзив б/н від 20.01.2026 в адміністративній справі №320/62788/25 - 3 000,00 грн.; підготовка письмових заяв (клопотань) позивача під час розгляду Київським окружним адміністративним судом адміністративної справи №320/62788/25 - 1 500,00 грн. Вартість вищезазначених адвокатських послуг (гонорар адвоката) з урахуванням положень підпункту 4.1.1 пункту 4.1 договору складає 12 000,00 грн. Позивач сплатив гонорар адвокату у відповідності до пункту 4.2 Договору.
Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).
За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 8 000,00 грн., які підлягають компенсації позивачу за рахунок Київської митниці.
Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з Київської митниці на користь позивача складає 12 783,87 грн. 
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2025/000076/2 від 14.11.2025.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Голд Текстиль» (код ЄДРПОУ 43370328, місцезнаходження: 29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький, просп. Миру, буд. 101/3-12) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А) судові витрати в розмірі 12 783,87 грн. (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят три гривні 87 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.