Дата документу 26.03.2026	Справа № 554/7895/24	
 	        Провадження № 2/554/1028/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року       м.Полтава 

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді Чуванової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,
за участю учасників справи:
представник позивача : адвокат Западнюк Н.І.,
представник відповідача: адвокат Шанько І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису; третя особа: Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису, в якому просить виключити відомості про батька ОСОБА_1 з актового запису №89 від 25.01.2013 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, а саме, змінити відомості у графі «батько»; зобов`язати Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис №89 від 25.01.2013 року у книзі записів актів цивільного стану про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видати нове свідоцтво про народження.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 08.10.2011 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1476. 23.10.2019 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб з відповідачем було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач народила дитину і при реєстрації народження вказала його батьком, про що було внесено відомості до актового запису про народження №89, складеного 25.01.2013 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області.
Батьком народженої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з ч.1 ст.122 СК України, було записано ОСОБА_1 . Однак, позивач з цим не згоден, що пояснює наступним.
Тривалий час пройшов після їх розлучення, однак його і досі не покидають сумніви, що він дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, його колишня дружина, перебуваючи на час своєї вагітності в 2012 році у шлюбі з ним, постійно стверджувала, що народжувати цю дитину не бажає. В подальшому, відповідачка, народивши дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його неодноразові запитання про те, хто насправді є батьком дитини, відмовчувалася, не давала конкретної відповіді, не дозволяла спілкуватися з дитиною, забороняла з ним бачитися та піклуватися про нього. Неодноразово мали місце навіть погрози з боку відповідачки та її теперішнього чоловіка (громадянина рф), з яким вона наразі проживає в Австрії.
Вважає, що бути батьком народженого відповідачкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не може.
Ухвалою суду від 12.09.2024 року було відкрито провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.
Представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Шанько І.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що твердження позивача про те, що відповідач при реєстрації народження вказала батьком дитини позивача, є маніпулятивним та суперечить законодавчим актам України, які діяли на момент реєстрації народження сина позивача та відповідача. Стверджує, що жодних розмов про те, що відповідач не бажає народження дитини, жодних питань про те, хто є справжнім батьком сина ані під час шлюбу, ані після розірвання шлюбу не виникало між сторонами до моменту подання даної позовної заяви. Народження сина було бажаним для позивача та відповідача, крім того фізична схожість позивача та сина є беззаперечною, про що свідчать долучені фото.
Крім того, сторони перебували у шлюбі майже 8 років з 08.10.2011 року, спільно проживали в одній квартирі до липня 2019 року коли позивач пішов з сім`ї та у серпні 2019 року подав позов про розірвання шлюбу. Зазначене не дає можливості «відгородити або заборонити бачитися з дитиною з раннього дитинства». Позивач проводив час з дитиною, під час листування у месенджерах в 2021 році виявляв бажання забрати сина, наполягаючи на тому , що це його син, наголошував на тому, що вдасться до позбавлення відповідачки батьківських прав. 
Оскільки після розірвання шлюбу 23.10.2019 року позивач кошти на утримання сина не надавав, Октябрським районним судом м.Полтави від 02.03.2021 року за заявою відповідача було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 17.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 26.03.2021 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №64959741, згідно судового наказу №554/1387/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості за ВП згідно судового наказу №554/1387/21, складеного Шевченківським ВДВС у м.Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.09.2024 року, заборгованість по сплаті аліментів складає 149 454,89 грн., при цьому за період з серпня 2021 року по вересень 2024 року ОСОБА_1 сплачено 0,00 грн. аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Крім того, в межах виконавчого провадження 04.08.2021 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо позивача. Однак, як свідчить інформація на веб-ресурсі Судова влада «Стан розгляду справ», позивач ОСОБА_1 постановою Любомльського районного суду Волинської області від 06.07.2023 року по справі №163/1425/23 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП за незаконний перетин кордону України поза межами пунктів пропусків. 
Зазначає, що одним з наслідків виключення запису про батька із актового запису є звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла до ухвалення рішення суду про оспорювання батьківства та відповідно зняття всіх обмежень, встановлених в межах виконавчого провадження.
На думку відповідача, саме звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами є метою подання позивачем позову про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження (т.1 а.с.41-48).
Ухвалою суду від 28.11.2024 року призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 26.03.2025 року ухвалу суду від 28.11.2024 року залишено без змін. 
Ухвалою суду від 25.04.2025 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 29.05.2025 року призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи».
Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.10.2025 року ухвалу суду від 29.05.2025 року залишено без змін. 
Ухвалою суду від 30.01.2026 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 25.02.2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Западнюк Н.І. в судом засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначила, що ухвала суду про призначення експертизи відповідачем не виконана, позивач з`явився до експертної установи, а відповідачка з дитиною не з`явилися. Вважає, що проведення експертизи це єдиний спосіб встановити чи наявне кровне споріднення між батьком та сином. Сумніви у позивача з приводу батьківства були постійно. В шлюбі сторони жили разом, а після розірвання шлюбу – окремо. Представник просить застосувати положення ст.109 ЦПК України, оскільки невиконання ухвали суду є зловживанням процесуальними правами. 
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шанько І.О. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні виклики відповідача до експертної установи для проведення експертизи. Крім того, відповідач у квітні 2022 року виїхала за межі України у зв`язку з війною та більше не поверталася. ОСОБА_2 мешкає в Австрії, має двох малолітніх дітей, одна з яких є немовлям. Тому, як безпекова ситуація в Україні, так і зазначені обставини створюють їй технічні труднощі для участі в проведенні експертизи. Відповідач не відмовляється від експертизи, і якщо б вона перебувала в Україні, то обов`язково б з`явилася.
Представник третьої особи до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, в наданій заяві просив про розгляд справи у його відсутність.
Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони з 08.10.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Октябрського районного суду м.Полтави 23.10.2019 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , тобто в період реєстрації шлюбу між сторонами (т.1 а.с.13).
В актовому записі №89 про народження ОСОБА_3 , складеному Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 25.01.2013 року, батьками дитини записані ОСОБА_1 (графа «батько»), та ОСОБА_4 ( графа «мати»).
Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства ОСОБА_1 , який записаний батьком дитини відповідно до статті 122 СК України.
Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).
Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).
До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується (частини шоста статті 136 СК України).
Як роз`яснено у пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Однак його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч.ч. 2,3ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України (далі у тексті ЦПК України), згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже до предмету доказування у подібних справах входить доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Крім того ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява №62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).
Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).
Аналіз вищенаведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.
З матеріалів справи вбачається, що дитина народилась у 2013 році, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі між собою (з 08.10.2011 року), а саме відповідно до положень статті 122 СК України позивач був записаний батьком дитини.
Також з матеріалів справи вбачається, що судом неодноразово призначалась судово-медична молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання, чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони неодноразово викликалися до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу для дослідження, проте відповідач з дитиною не з`являлася до експертної установи для відібрання матеріалів для проведення експертизи.
Сторона позивача наполягає на застосуванні положень ст.109 ЦПК України. Сторона відповідача, зокрема, наголошує на тому, що у ОСОБА_2 відсутні можливості явки до експертної установи разом з дитиною, оскільки у зв`язку з військовою агресією рф вони мешкають за кордоном, син відвідує навчальний заклад, та вона має ще одну малолітню дитину, 2024 року народження.
Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22) та інших.
Суд вважає, що відсутні достатні підстави для висновку, що ОСОБА_2 з малолітнім сином умисно не з`явилася до експертної установи для забору біологічних зразків, що свідчило б про її ухилення від проведення експертизи з метою встановлення істини у справі та небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.
З огляду на вказане, суд доходить висновку про неможливість визнати факт відсутності кровної спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до статті 109 ЦПК України.
Також, суд звертає увагу на те, що позивачем будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною суду не надано.
Позивач ОСОБА_1 , зважаючи на те, що дитина яка зачата і народжена у шлюбі, походить від подружжя, на підставі чого він був записаний батьком дитини, мав би зважати на значення своїх дій, їх юридичні наслідки для дитини та неможливість в подальшому довільно, на власний розсуд, змінювати відомості про батька.
Суд наголошує на тому, що кожна дитина має право зростати у стабільному та благополучному середовищі.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини).
Схожий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/874/20 (провадження № 61-15158св23).
За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не доведена. В даному випадку суд виходить виключно з інтересів дитини та її віку.
Суд відхиляє доводи сторони позивача про зловживання відповідачкою наданими їй правами, оскільки у справі відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 з малолітньою дитиною умисно ухилялася від проведення експертизи.
Крім цього, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами ст.212 ЦПК України , в якій зазначається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тому посилання позивача, що єдиним доказом у справі буде лише висновок генетипоскопічної експертизи, є безпідставним.
З врахуванням наведених суду доводів, встановлених обставин справи, в задоволенні позову слід відмовити.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.
Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) мав надати докази, що він не є батьком дитини, однак таких суду не було надано.
Відтак, суд висновує, що належних, допустимих, достовірних доказів відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною не надано, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 104, 105, 109, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.136 СК України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису; третя особа: Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;
третя особа: Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 36039, м.Полтава, вул.Української Повстанської Армії,29, код ЄДРПОУ:22548081.

Суддя          А.М. Чуванова