Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	справа № 580/12578/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 27.06.2025 року № 0648564-2407-2301, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік в сумі 294163,65 грн.
Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказав, що частина єдиного майнового комплексу ПАТ “Мліївський завод технологічного обладнання”, а саме: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності позивача та є будівлями промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту “є” підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України. Крім того, зазначене нерухоме майно не передано в оренду, лізинг, позичку. За таких обставин спірне податкове повідомлення-рішення вважає необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою від 17 листопада 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.
08.12.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за податковий (звітний) період 2024 рік. ОСОБА_1 на підставі п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України звернувся до ГУ ДПС в Черкаській області з письмовою заявою від 21.03.2024 № 13281/6 для проведення звірки даних щодо нарахування податку на об`єкт нежитлової нерухомості: будівлі промисловості та склади, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , інформуючи про передачу цього об`єкта в статутний капітал ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (ЄДРПОУ 42305457), засновником та керівником якого він є. Крім того, ОСОБА_1 30.04.2024 надано статут ТОВ “Благо-Гарант-Плюс”, а 31.05.2024 - договір про закріплення майна на праві господарського відання від 20.02.2019. У розділі “Відомості про об`єкти оподаткування” реєстраційних даних ІКС “Податковий блок” по ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” наявна інформація про об`єкт: склад матеріальний та цех, розташовані за адресою: Черкаська область, с. Мліїв, вул. Данила Кушніра, 97. Основний вид діяльності ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” - 22.21 “Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас”. Кількість працюючих згідно поданих податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податків ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” - у 2024 році — 3 особи (в т.ч. керівник Назарян Г. О.). Податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” за період за 2024 рік в інформаційній системі “Податковий блок” не відображені. Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи щодо передачі будівель промисловості та складів (єдиного майнового комплексу) за адресою: с. Мліїв, вулиця Данила Кушніра, буд. 97 громадянином ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” відсутні. ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (керівник – Назарян Г.О.) не надано документальне підтвердження щодо віднесення об`єкта нерухомості за адресою: Черкаська область, с. Мліїв, вул. Кушніра Данила, 97 до класу “Промислові та складські будівлі” (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 та відповідність його функціонального призначення до основного виду діяльності КВЕД платника податків. Також ОСОБА_1 , ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” не надавалося документальне підтвердження використання даного об`єкта нерухомості у 2024 році (відповідний податковий період) за функціональним призначенням: укладені договори, акти виконаних робіт, документи на придбання та реалізацію продукції, ТТН та ін.
В судовому засіданні 26.01.2026 усною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. 
Чергове судове засідання для розгляду справи по суті суд призначив на 02.02.2026.
Ухвалою від 02 лютого 2026 року суд вирішив розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення у порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
Позивач є власником 11/50 частини єдиного майнового комплексу ПАТ “Мліївський завод технологічного обладнання”, зокрема: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, які були придбані у ПАТ “Мліївський завод технологічного обладнання” згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 10 березня 2017 року та в ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 25 жовтня 2017 року.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є засновником та бенефіціарним володільцем (відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100) ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (ЄДРПОУ 42305457, дата реєстрації в Єдиному державному реєстрі - 12.07.2018).
Відповідно до статуту ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” затвердженого протоколом № 2 від 29.08.2018, позивач є єдиним учасником товариства (п. 2.2. ст. 2 Статуту).
Основний вид діяльності ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” - 22.21 “Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас”. Інші види діяльності: 49.41 “Вантажний автомобільний транспорт”, 22.73 “Виробництво будівельних виробів із пластмас”, 46.76. “Оптова торгівля іншими проміжними продуктами”, 19.20 “Виробництво продуктів нафтоперероблення”, 47.78 “Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах”, 22.22 “Виробництво тари з пластмас”.
Позивач передав комплекс будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1616 кв.м. на праві господарського відання ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (ЄДРПОУ 42305457) для здійснення господарської діяльності, що підтверджується договором від 20.02.2019 № 2 про господарське відання нерухомим майном. 
19 червня 2025 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0648564-2407-2301, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік в сумі 294163,65 грн, об`єкт оподаткування будівлі промисловості та склади, розмір частки у праві спільної власності 2762,10 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26);
Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі – ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентовано приписами статті 266 ПК України.
Згідно із підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Як передбачено у підпункті 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Відповідно до пункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи “Будівлі промислові та склади” (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Згідно із Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, до будівель промисловості належать будівлі класу 1251 “Будівлі промисловості”.
Цей клас включає:
криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням;
1251.1 “Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості”,
1251.2 “Будівлі підприємств чорної металургії”,
1251.3 “Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості”,
1251.4 “Будівлі підприємств легкої промисловості”,
1251.5 “Будівлі підприємств харчової промисловості”,
1251.6 “Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості”,
1251.7 “Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості”,
1251.8 “Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості”,
1251.9 “Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне”.
Як передбачено у пункті 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга – передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Згідно із пунктом 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
За правилами підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Окрім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування – наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття “промисловість”, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Як вище встановив суд, позивач є власником 11/50 частини єдиного майнового комплексу ПАТ “Мліївський завод технологічного обладнання” зокрема: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, які були придбані у ПАТ “Мліївський завод технологічного обладнання” згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 10 березня 2017 року та в ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 25 жовтня 2017 року.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є засновником та бенефіціарним володільцем (відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100) ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (ЄДРПОУ 42305457, дата реєстрації в Єдиному державному реєстрі - 12.07.2018).
Відповідно до статуту ТОВ “Благо-Гарант-Плюс”, затвердженого протоколом № 2 від 29.08.2018, позивач є єдиним учасником товариства (п. 2.2. ст. 2 Статуту).
Основний вид діяльності ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” - 22.21 “Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас”. Інші види діяльності: 49.41 “Вантажний автомобільний транспорт”, 22.73 “Виробництво будівельних виробів із пластмас”, 46.76. “Оптова торгівля іншими проміжними продуктами”, 19.20 “Виробництво продуктів нафтоперероблення”, 47.78 “Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах”, 22.22 “Виробництво тари з пластмас”.
Позивач передав комплекс будівель, що розташовані за адресою: Черкаська область, с. Мліїв, вул. Данила Кушніра, 97, загальною площею 1616 кв.м. на праві господарського відання ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (ЄДРПОУ 42305457) для здійснення господарської діяльності, що підтверджується договором від 20.02.2019 № 2 про господарське відання нерухомим майном.
Суд врахував, що відповідно до наявних у матеріалах справи договорів, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних (а.с. 118-125) ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” у 2024 році придбавало у ТОВ “Черкасивторресурси”, ПАТ “ВПЗ-2”: Гранула ПВТ 3 сорт (темна), відходи плівки високого тиску першого гатунку (ПВТ 1) що необхідні у виробництві пластмасових виробів.
Аналіз встановлених обставин вказує на те, що частина цілісного майнового комплексу, що належить позивачу, відповідає ознакам будівель промисловості для використання у промисловому виробництві, та використовується за призначенням у господарській діяльності ТОВ “Благо-Гарант-Плюс”, яка класифікується за КВЕД ДК 009:2010 у секції “С” (Переробна промисловість) та знаходиться в проміжку секцій B-F, що відповідає підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Суд звертає увагу, що позивач є керівником, засновником, бенефіціарним володільцем (відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100) та єдиним учасником ТОВ “Благо-Гарант-Плюс”. 
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач безпосередньо використовує належні йому будівлі промисловості за призначенням у господарській діяльності.
Суд відхиляє покликання представниці відповідача про недотримання позивачем умови про не здачу нерухомості в оренду, оскільки у спірних правовідносинах відсутні обставини здачі позивачем об`єктів нерухомості в оренду, лізинг чи позичку. Варто зазначити, що передача позивачем комплексу будівель на праві господарського відання ТОВ “Благо-Гарант-Плюс” (ЄДРПОУ 42305457) зумовлене необхідністю здійснення товариством, яке засноване позивачем, господарської діяльності.
Під час вирішення спору суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 грудня 2025 року у справі № 160/18696/23.
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про відповідність об`єктів нерухомості, належних позивачу, умовам, встановленим пунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у зв`язку із чим не є об`єктом оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки. У свою чергу, відсутність державної реєстрації передачі права господарського відання у спірних правовідносинах не може слугувати самостійною та достатньою підставою для нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік, оскільки не спростовує відповідність частини цілісного майнового комплексу, що належить позивачу вимогам підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності податкового повідомлення-рішення, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 27.06.2025 № 0648564-2407-2301.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2941 (дві тисячі дев`ятсот сорок одна) грн 64 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 18.02.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК