ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/13382/24 пров. № А/857/44072/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І.,Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року (суддя Чаплик І.Д., ухвалене в м.Львові о 13:47, повний текст складено 29.09.2025 року) у справі № 380/13382/24 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, - 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство “КДЗ” (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 6/8; РНОКПП: 00191738) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59; ЄДРПОУ: 44070187), про визнання протиправним та скасування повністю податкового повідомлення-рішення №0000232201 від 23.06.2014, складене Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області на підставі акту позапланової виїзної перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014.
В обґрунтування позову зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення контролюючим органом вказано заниження податку на додану вартість на суму 2372538 грн., у тому числі за січень 2014 у сумі 456914 грн., лютий 2014 року у сумі 751039 грн., березень 2014 року у сумі 1164585 грн., оскільки позивач формував податковий кредит у періоді з 01.01.2014 по 31.03.2014 від підприємств, за висновками актів перевірок яких встановлені недодержання вимог ст.ст.203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Позивач заперечує встановлені в ході перевірки порушення податкового законодавства щодо нереальності господарських операцій із контрагентами ТОВ “Смартінк” (код ЄДРПОУ 38045179), ТОВ “Ареа-Сервіс” (код ЄДРПОУ 38846030) та ТОВ “Мираторис” (код ЄДРПОУ 38846025), оскільки всі первинні бухгалтерські документи складені належним чином та є в наявності, факт отримання товарів та використання їх у своїй господарській діяльності підтверджується як первинними документами, так і відомостями з архіву податкової звітності ДПС, ЄРПН, тобто реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується документально, а висновки контролюючого органу не ґрунтуються на фактичних обставинах. ПрАТ “КДЗ” правомірно віднесено суми ПДВ по взаємовідносинах із його контрагентами на загальну суму 1126383 грн. до податкового кредиту: за січень 2014 року у сумі 456914 грн., лютий 2014 року у сумі 751039 грн., березень 2014 року у сумі 1164585 грн. Водночас висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентами протиправно ґрунтуються на даних, що містяться в податкових базах, та з огляду на довідкову інформацію, надану іншими податковими органами, а також в інших джерелах, що, в свою чергу, не є належними доказами в розумінні податкового законодавства, якими б встановлювались певні обставини, зокрема щодо наявності правопорушень з боку ПрАТ “КДЗ”, без дослідження первинних документів контрагентів. Позивачем було надано для дослідження всі первинні та бухгалтерські документи підприємства із необхідними поясненнями, що були підставою для визначення доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. Однак, їх не прийнято до уваги та зроблено висновок щодо нереальності здійснення цих операцій з огляду на зміст інтегрованої автоматизованої інформаційної системи “Податковий блок”, довідкової інформації інших податкових органів. Окремі документи взагалі не вимагалися посадовими особами податкового органу під час перевірки, проте зазначено про їх відсутність. Позивач вважає, що порушення контрагентами вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення позивачем вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку у вартості придбаного товару за можливу неправомірну діяльність його контрагента.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000232201 від 23.06.2014, складене Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області на підставі акту позапланової виїзної перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59; ЄДРПОУ: 44070187) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства “КДЗ” (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 6/8; РНОКПП: 00191738) судовий збір у розмірі 9834 (дев`ять тисяч тридцять чотири) грн 00 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ДПС в Донецькій області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його прийнятті, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.09.2025 року та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що перевіркою встановлено, що ПрАТ «КДЗ» формувало податковий кредит у періоді з 01.01.2014 по 31.03.2014 від підприємств, за висновками актів перевірок, яких встановлені недодержання вимог ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме ТОВ «Смартінк» (код за ЄДРПОУ 38045179) на суму ПДВ 456 914грн.; ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ЄДРПОУ 38846030) на суму ПДВ 1129432 грн.; ТОВ «Мираторис» (код за ЄДРПОУ 38846025) на суму ПДВ 786 192 гривень. На порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 2372 538 грн. по документам із назвою «податкова накладна» від постачальників за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. 
Апелянт зазначає, що встановлено нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів, круг ф.100 ст. 65Г до помольного бігуна, тощо). Зазначене обумовлюється: відсутністю справжнього джерела первинного походження ТМЦ, відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва у безпосереднього «постачальника», а також у звязку з відсутністю у останнього необхідних, виходячи із специфіки операції, матеріальнотехнічних і трудових можливостей для здійснення конкретної операції з постачання та наявністю сукупності очевидних даних щодо впровадження ним реальної економічної діяльності. 
Внаслідок цього за сукупністю встановлених перевіркою обєктивних фактів неможливе здійснення контрагентами-постачальниками операцій з постачання товару позивачу, а відтак не існувало дійсної можливості набуття її у власність, а тому відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядження ним у позивача. Встановлено відсутність перевезення (навантаження, розвантаження), тимчасового зберігання відповідних обсягів товару (його фізичного руху), відсутність даних, що підтверджували б придбання послуг з транспортування у інших суб`єктів господарювання, відсутність підтверджуючих якість придбаного товару документів.
Апелянт зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивач зобов`язаний був надати контролюючому органу відповідні належно оформленні первинні документи, які в сукупності, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій зі своїми контагентами, однак не надав їх. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено основні принципи адміністративного судочинства, а саме, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне засування всіх обставин справи.
Позивач Приватне акціонерне товариство «КДЗ» з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, таким що базується на всебічному аналізі доказів та відповідає сталій судовій практиці, є законним, а тому просить апеляційну скаргу ГУ ДПС в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та законне судове рішення, а тому просив залишити його без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області “Про документальну позапланову виїзну перевірку” від 19.05.2014 №1053, відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі– ПК України, Кодекс), проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публiчного акцiонерного товариства “Красноармiйський динасовий завод”), код за ЄДРПОУ 00191738 (далi скорочене найменування ПрАТ “КДЗ”) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 та податку на прибуток (за даними бухгалтерського обліку) за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 за операціями з платниками податків ТОВ “Ареа-Сервіс” (код за ЄДРПОУ 38846030), ТОВ “Мираторис” (код за ЄДРПОУ 38846025), ТОВ “Смартінк” (код за ЄДРПОУ 38045179).
В процесі перевірки позивачу був направлений запит від 28.05.2014 №9462/10/05-16-22-01 про надання пояснень стосовно використання у технологічному процесі запасних частин та матеріалів, отриманих за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 від постачальника ТОВ “Ареа-Сервіс”, ТОВ “Мираторис”, від ТОВ “Смартінк”, а також яке технологічне обладнання було задіяне на кожному етапі виробничого процесу (а.с.115, т.3).
В подальшому, ПрАТ “КДЗ” листом №11/179 від 11.06.2014 повідомило податковий орган про надання первинних облікових документів згідно листа №9462/10/05-16-22-01 від 28.05.2014, в якому зазначило, що оригінали первинних документів обліку сировини і матеріалів, пояснення щодо використання в технологічному процесі запасних частин і матеріалів придбаних за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 у ТОВ “Ареа-Сервіс” та ТОВ “Мираторис” і ТОВ “Смартінк” були надані для розгляду в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПуАТ “КДЗ” працівнику податкового органу аудиту Сізон Ірині Володимирівні. Факт заїзду автотранспорту з товарно-матеріальними цінностями на територію ПуАТ “КДЗ” ведуться працівниками ТОВ “Аргус”, які надають послуги з охорони і ці журнали зберігаються в ТОВ “Аргус”. Вказаний лист отримано 13.06.2014, про що міститься відповідна відмітка на листі(а.с.40, 189, т.1).
Відтак, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ “КДЗ” 10.06.2014 Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області 10.06.2014 було складено акт перевірки №593/05-16-22-01/00191738 (т.3, а.с.83-112), яким встановлено порушення позивачем вимог пп.14.1.27, пп.14.1.36, п.44.1 ст.44, п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 2 372 538 грн., у тому числі за січень 2014 у сумі 456 914 грн., лютий 2014 року у сумі 751 039 грн., березень 2014 року у сумі 1 164 585 грн
Так, зокрема, відповідно до висновків акту перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014 податковий орган за результатами дослідження правовідносин із ТОВ “Ареа-Сервіс” (код ЄДРПОУ 38846030), ТОВ “Мираторис” (код ЄДРПОУ 38846025), ТОВ “Смартінк” (код ЄДРПОУ 38045179) зазначив про: 
-невиконання позивачем та його контрагентами умов договору, оскільки сторонами при укладанні договору зазначено, що вартість та порядок оплати товару, що постачається Постачальником встановлюється Сторонами у специфікаціях, однак, до перевірки надані специфікації, в яких не зазначено порядок оплати товару; 
-не надано нормативно-технічну документацію та відповідні сертифікати, що підтверджують якість та відповідність товару, особливо враховуючи специфічність придбаного товару (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів), не надано документи, що підтверджують якість придбаного товару та специфікаціях, не зазначено нормативно-технічну документацію, ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП або не вказано, що товар не підлягає сертифікації, у договорі також не визначено спосіб транспортування придбаного товару та за чий рахунок воно проводилось; 
-до перевірки надані податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Одночасно, на підставі даних актів перевірок податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками та покупцями встановлено, що податкові накладні, включені до податкового кредиту контрагентами від їх постачальників не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, так як вони дроблені на суму ПДВ менш 10,0 тис. грн. З огляду на вищевказане, відстежити номенклатуру товарів по ланцюгу постачання та визначити схему руху товарів від безпосереднього виробника до кінцевого споживача ПуАТ “КДЗ” не надається можливим. Таким чином, перевіркою встановлено нереальність проведених операцій з постачання товарів, у зв`язку з приховуванням номенклатури товару у складі податкового кредиту та обриву ланцюга постачання. Також, не встановлено наявність основних фондів, складських приміщень, автотранспортних засобів, працівників здатних в повній мірі здійснювати фінансово-господарську діяльність контрагентів;
- до перевірки надано видаткові накладні на придбання позивачем у ТОВ “Ареа-Сервіс” запчастин, які не містять обов`язкових реквізитів, зокрема, не зазначено особи, відповідальної за здійснення господарської операції, її посади, ПІБ особи, що відвантажила товар, а тому ці видаткові накладні не дають змогу ідентифікувати особу, яка фактично відповідальна за здійснення фінансово господарських операцій, що мала право підписувати первинні документи, що є порушенням вимог ст.2, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями), складені з порушенням п.п.1.2 п.1, п.п.2.1, п.2, п.п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704;
- порушення ведення обліку запасних частин, оскільки списання прес форм проводилось у місяці отримання відповідно до актів списання, а тому ведений позивачем облік не дає змоги прослідити кратність використання прес-форм, ідентифікувати їх в розрізі дати надходження та списання у виробництво, оприбуткування відходів та їх подальшого використання. Позивачем після списання вартості прес-форм у виробництво не організовано подальший кількісний облік таких предметів за місцями експлуатації та відповідальними особами протягом строку їх фактичного використання відповідно до вимог стандарту бухгалтерського обліку 9 “Запаси”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.11.1999 №246. Також, позивач придбавав запчастини до пресів та іншого обладнання. Відпуск запчастин для заміни проводився на підставі дефектних актів, що зафіксовані у матеріальних звітах. Після заміни складався акт вводу в експлуатацію. Позивачем не надано до перевірки акти прийому-передачі запасів зі складу до відповідальних осіб відповідних цехів, документи про кратність використання прес форм, вимоги на отримання запчастин, журнали реєстрації вантажів;
- до перевірки надані товарно-транспортні накладні контрагентів на адресу ПуАТ “КДЗ”, які оформлені з порушеннями норм заповнення товарно-транспортних накладних, затверджених наказом Міністерства транспорту України “Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні” від 14.10.1997 №363 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013 № 983, оскільки у товарно-транспортних накладних не зазначено: номер товарно транспортної накладної; не проставлено номер посвідчення водія; у графах “вантажовідправник” та “вантажоодержувач” не зазначено їх місцезнаходження; не проставлено кількість місць; немає відмітки про отримання водієм-експедитором; у графі “відповідальна особа вантажовідправника” не вказано П.І.Б., посада, немає підпису; у графах “відпуск дозволив”, “здав”, прийняв водій/експедитор” немає П.І.Б., посади особи; не заповнені графи про вантажно-розвантажувальні операції, крім того, не заповнена графа місцезнаходження вантажовідправника, що унеможливлює ідентифікувати, чи належать складські приміщення підприємству продавцю та чи є у продавця достатньо основних фондів та трудових ресурсів для здійснення такої кількості господарських операцій у такий короткий термін. При цьому, відповідно до актів перевірок податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками підприємствами-контрагентами не надавалась фінансова звітність, внаслідок чого неможливо встановити наявність у контрагентів трудових ресурсів, основних фондів, залишків товарно-матеріальних цінностей, сум дебіторської та кредиторської заборгованості, інші економічні показники. Встановлено, що підприємство не знаходиться за податковою адресою, відсутні складські приміщення, відсутнє рухоме та нерухоме майно. У товарно-транспортних накладних перевізником зазначено інших підприємців та автомобілі, зв`язок з якими неможливо встановити, а отже неможливо встановити фактичного перевізника товарів;
-актами про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій при продажу запасних частин між товариствами та їх контрагентами-покупцями, в тому числі ПуАТ “КДЗ”, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.
Відтак, позивач формував податковий кредит у період з 01.01.2014 по 31.03.2014 від підприємств, за висновками актів перевірок яких встановлені недодержання вимог ст.ст.203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме: - ТОВ “Смартінк” (код ЄДРПОУ 38045179) на суму ПДВ 456 914 грн.; - ТОВ “Ареа-Сервіс” (код ЄДРПОУ 38846030) на суму ПДВ 1 129 432 грн.; - ТОВ “Мираторис” (код ЄДРПОУ 38846025) на суму ПДВ 786 192 грн.
Згідно висновків податкового органу відповідач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо фактичний та адміністративно-майновий стан його контрагентів та далі по ланцюгу постачання умови ведення цими підприємствами господарської діяльності та порушення, які ними допускались. Отже, діяльність позивача була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з отриманням податкової вигоди з контрагентами-посередниками, які не виконували своїх податкових зобов`язань.
В свою чергу, ПрАТ «КДЗ», 13.06.2014 за вих№11/180, подано заперечення на акт перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014, в якому в спростування висновків акта перевірки обґрунтовано реальність здійснюваних операцій з контрагентами, однак такі заперечення податковим органом відхилено, про що повідомлено позивача листом від 18.06.2014 №10960/10/05-16-22-01 (а.с.136-138, т.3).
В подальшому, на підставі акта перевірки та зазначених висновків податковим органом 23.06.2014р прийнято податкове повідомлення-рішення №0000232201 (отримане позивачем 24.06.2014), згідно з яким позивачу нараховано (збільшено) суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 558 807,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 2 372 538,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1 186 269,00 грн. (а.с.18, т.1). 
Не погоджуючись з висновками акту перевірки та спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що первинні документи досліджені в ході судового розгляду та долучені до матеріалів справи складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями. Отже, висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп.14.1.27, пп.14.1.36, п.44.1 ст.44, п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 2 372 538 грн., сформованого внаслідок господарських операцій з контрагентами ТОВ “Ареа-Сервіс” (код за ЄДРПОУ 38846030), ТОВ “Мираторис” (код за ЄДРПОУ 38846025), ТОВ “Смартінк” (код за ЄДРПОУ 38045179), не знайшов свого документального підтвердження, а відтак винесене податкове повідомлення-рішення №0000232201 від 23.06.2014 є безпідставним та необґрунтованим, не відповідає критеріям правомірності (ч. 2 ст. 2 КАС України), а тому підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції враховуючи наступне. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 14.12.2016 у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми, Публічне акціонерне товариство “КРАСНОАРМIЙСЬКИЙ ДИНАСОВИЙ ЗАВОД” (код ЄДРПОУ 00191738) перейменоване у Приватне акціонерне товариство “КДЗ” (код ЄДРПОУ 00191738, далі також ПрАТ “КДЗ”), яке є повним юридичним правонаступником всіх прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства “КРАСНОАРМIЙСЬКИЙ ДИНАСОВИЙ ЗАВОД”. Зазначені зміни зареєстровані у встановленому законом порядку та підтверджуються відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.12-20, т.2).
Також судом встановлено, що Головне управління ДПС у Донецькій області є правонаступником Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (код ЄДРПОУ 38664077). Так, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 “Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України” було утворено Красноармійську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС шляхом приєднання Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області. 09.02.2017 Красноармійську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області перейменовано в Покровську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 “Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби” державні податкові інспекції Державної фіскальної служби реорганізовано шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів ДФС. Покровську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області ліквідовано, правонаступником усіх її прав і обов`язків стало Головне управління ДФС у Донецькій області. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 “Про утворення територіальних органів Державної податкової служби” утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДФС у Донецькій області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Донецькій області. Відповідно до зазначеної Постанови КМ України відбулось публічне правонаступництво, що передбачає повне або часткове передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції, вступ у чинні адміністративно правові відносини нового суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції. Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р, функції Головного управління ДФС у Донецькій області, в т.ч. щодо адміністрування податків, зборів та платежів, стягнення податкового боргу тощо, перейшли до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 43142826). В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 “Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби” ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Донецькій області. Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Донецькій області, та відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893. Згідно пункту 1 Положення про Головне управління ДПС у Донецькій області (https://dn.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/golov upr/struktura/ ), затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, Головне управління ДПС у Донецькій області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. ГУ ДПС забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Донецької області та є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ 43142826). З огляду на вищевикладене, Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код ВП 44070187) є процесуальним правонаступником Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (код ЄДРПОУ 38664077), якою було прийнято оскаржуване за цим позовом податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до даних ІКС ДПС станом на 18.01.2022 по ПрАТ “КДЗ”, код ЄДРПОУ 00191738 обліковувався податковий борг у сумі 6 372 834,11 грн, з податку на додану вартість (з вироблених в Україні товарів, робіт послуг), що підтверджується податковою вимогою від 19.01.2022 про сплату суми податкового боргу станом на 18.01.2022 6 372 834,11 грн., в тому числі податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 318 399,88 грн., штрафні санкції на суму 1 186 269,00 грн. та пеня 2 868 365,23 грн. (а.с.24, т.1).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також – ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, а згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України. витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
При цьому, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Також, згідно пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу, а відповідно до підпункту 138.8.1 пункту 138,8 статті 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.
Відповідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, об`єкти оподаткування податком на додану вартість визначено у статті 185 ПК України.
Підпунктом 14.1.156-1 ПК України визначено, що податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.
Так, пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно норм пункту 198.2 статті 198 ПК України визначено загальне правило віднесення сум податку до податкового кредиту, за яким датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу 
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Пунктом 200.1 ПК України, встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.2 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
Згідно пункту 200.3 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі – Закон № 996-XIV).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені 
під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно вказав, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Суд першої інстанції вірно вказав, що для надання правильної оцінки спірним правовідносинам сторін, в даній справі підлягають дослідженню обставини, зокрема, щодо фактичного вчинення спірних господарських операцій ПрАТ “КДЗ” з контрагентами ТОВ “Смартінк” (код ЄДРПОУ 38045179); ТОВ “Ареа-Сервіс” (код ЄДРПОУ 38846030) та ТОВ “Мираторис” (код ЄДРПОУ 38846025), а також правомірність формування податкового кредиту з ПДВ за результатами відповідних господарських операцій.
Щодо здійснення господарських операцій позивача із даними контрагентами, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи між ПрАТ “КДЗ” та ТОВ “Ареа-Сервіс” (постачальник) укладено договір поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 (т.1, а.с.54), за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції виробничо-технічного призначення (надалі – товар) у власність покупця за кількістю, в термін та ціною, погодженою сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною ціього договору (п.1.1 договору), а покупець приємає товар у власність та оплачує його вартість згідно з умовами цього договору (п.1.2 договору).
Згідно п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору згідно вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів Інкоермс у редакції 2000 року. Місце поставки погоджується сторонами у відповідній специфікації.
Відповідно до п.2.2 договору при передачі товару постачальник надає покупцю відповідні товаросупроводжувальні документи: податкову накладну, рахунок-фактуру та акт прийомки товару, а згідно з п.2.3 договору датою поставки та переходу права власності на товар при поставці автомобільним транспортом є дата зазначена у товарно-транспортній накладній.
Згідно п. 3.1. договору вартість та порядок ошлати товару, що постачається Постачальником встановлюється Сторонами у специфiкацiях до цього договору, а згідно з п. З.2. розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдноi суми на поточний банкiвськиЙ рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi.
Крім цього, відповідно до п 4.1. договору товар ввaжається здaним Постачальником та прийнятим Покупцем за кiлькiстю згiдно кiпькостi мiсць у видатковiй накладнiй або aкті прийому-передачi товару. Якiсть товару, що постачається повинна вiдповiдати ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП та iншiй нормативно-технiчнiй доументацii. зазначенiй у специфiкацii.
Згідно специфікації №1 від 03.02.2014 до договору поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 3 106 519.20 грн, в тому числі 517 753, 20 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі лютого 2014 року (т.1, а.с.55).
Відповідно до специфікації №2 від 03.03.2014 до договору поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 3 670 073,04 грн, в тому числі 611 678, 84 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі березня 2014 року (т.1, а.с.56).
Також, відповідно до додаткової угоди №1 від 30.04.2014 до договору поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 сторони змінили порядок розрахунків, зокрема, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 1 151 478,50 грн. на поточний банківський рахунок постачальника та шляхом передачі у власність постачальника простих векселів на загальну суму 5 625 113, 74 грн. (т.1, а.с.57).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні №1 вiд 18.02.2014, Ns 2 вiд 19.02.2014, № 3 вiд 20.02.2014, № 1 вiд 03.03.2014, № 4 вiд 13.03.2014, №6 від 21.0З.2014, № 18 від 24.03.2014, Ns 7 вiд 25.03.2014, товарно-транспортні накладні вiд 18.02.2014, 19.02.2014, 20.02.2014, 03.03.2014, 13.03.2014, 21.03.2014, 24.03.2014, 25.03.2014, прихідні ордери (т.3, а.с.177-196, 248-250, т.4 а.с.1-8, 187-231), операції по взаєморозрахунках з ТОВ “Ареа-Сервіс” відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 по розрахунках з ТОВ “Ареа-Сервіс” (т.1, а.с.41), акт приймання-передачі векселів від 30.04.2014 на загальну суму 5 625 113,74 грн., всього 6 векселів з серіями та номерами (т.1, а.с.42), прибутковими ордерами, вимогами (т.1 а.с.45-48 зворот, 59-61), а також зафіксовано в акті перевірки (а.с.134-135, т.3).
Також, за результатами здійснених операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податковi накладнi вiд 18.02.2014 №1 на суму ПДВ 147856,40 грн., вiд |9.02.2014 № 2 на суму ПДВ 185 169,60 грн., вiд 20.02.2014 №3 на суму ПДВ 184 727,20 грн, вiд 03.03.2014 № 1 на суму ПДВ 172 836,40 грн., вiд 13.03.2014 № 4 на суму ПДВ 147 803,20 грн., вiд 2I.03.2014 №б на суму ПДВ 96 475,4О грн., вiд 24.03.2014 №18 на суму ПДВ 123 119,20 грн., вiд 25.03,20|4 № 7 на суму ПДВ 71 444,64 грн. (номенклатуру наведено у додатку 4 до акту перевiрки), тобто контролюючим органом вказаний факт не заперечується.
Крім цього, між ПрАТ “КДЗ” та ТОВ “Мираторис” (постачальник) укладено договір поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 (т.1, а.с.51), за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції виробничо-технічного призначення (надалі – товар) у власність покупця за кількістю, в термін та ціною, погодженою сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною ціього договору (п.1.1 договору), а покупець приймає товар у власність та оплачує його вартість згідно з умовами цього договору (п.1.2 договору).
Згідно п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору згідно вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів Інкоермс у редакції 2000 року. Місце поставки погоджується сторонами у відповідній специфікації.
Відповідно до п.2.2 договору при передачі товару постачальник надає покупцю відповідні товаросупроводжувальні документи: податкову накладну, рахунок-фактуру та акт прийомки товару, а згідно з п.2.3 договору датою поставки та переходу права власності на товар при поставці автомобільним транспортом є дата зазначена у товарно-транспортній накладній.
Згідно п. 3.1. договору вартість та порядок оплати товару, що постачається Постачальником встановлюється Сторонами у специфiкацiях до цього договору, а згідно з п. З.2. розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдної суми та поточний банкiвський рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi.
Відповідно до п 4.1. договору товар ввaжається здaним постачальником та прийнятим покупцем за кiлькiстю згiдно кiлькостi мiсць у видатковiй накладнiй або aкті прийому-передачi товару. Якiсть товару, що постачається повинна вiдповiдати ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП та iншiй нормативно-технiчнiй документацii, зазначенiй у специфiкацiї.
Згідно специфікації №1 від 10.02.2014 до договору поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 1 399 717,20 грн, в тому числі 233 285,20 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі лютого 2014 року (т.1, а.с.52).
Також відповідно до специфікації №2 від 03.03.2014 до договору поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 3 317 439,24 грн, в тому числі 552 906 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі березня 2014 року.
Крім цього, відповідно до додаткової угоди №1 від 30.04.2014 до договору поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 сторони змінили порядок розрахунків, зокрема, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 306 615,17 грн. на поточний банківський рахунок постачальника та шляхом передачі у власність постачальника простих векселів на загальну суму 4 410 541,27 грн(т.1, а.с.53)..
Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні про придбання у ТОВ “Мираторис” запчастин: № 1 вiд 21.02.2014, №2 вiд 24.02.2014, №3 вiд 25.02.2014, №29 вiд 03.03.2014, № З0 вiд 04.03.2014, Ns 31 вiд 06.03.2014, № 82 вiд 20.03.2014, № 81 вiд 20.03.20Т4, № 83 вiд 21.0З.2014, № 84 вiд 24.0З.2014, № 85 вiд 25.03.2014 Ns 86 вiд 26.0З.2014, № 87 вiд 27.0З.2014, товарно-транспортні накладні від 21.02.2014, 24.02,2014, 25.02.2014, 03.03.2014, 04.03.2014, 06.03.2014, 20.03.2014, 20.03.2014, 20.03. 2014, 20.03.2014, 24.03.2014, 25.03.2Ol4, 26.03.20l14, 27.03.2014, прихідні ордери (т.3, а.с.202-247, т.4 а.с.9-23, 128-186), операції по взаєморозрахунках з ТОВ “Мираторис” відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 по розрахунках з ТОВ “Мираторис” (т.1, а.с.42 зворот, 43), акт приймання-передачі векселів від 30.04.2014 на загальну суму 4 410 541,27 грн., всього 5 векселів з серіями та номерами (т.1, а.с.43 зворот), прибутковими ордерами, вимогами (т.1 а.с. 67), а також зафіксовано в акті перевірки
Також, за результатами здійснених операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податковi накладнi №1 вiд 21.02.2014 на суму ПДВ 83 741,60 грн., № 2 вiд 24.02.20|4 суму ПДВ 50 893,0 грн., Ns 3 вiд 25.02.2014 суму ПДВ 98 651,60 грн., № 29 вiд 03.03.2014 суму ПДВ 13 008,80 грн., № 30 вiд 04.03.2014 суму ПДВ 83 741,60 грн., № 31 вiд 06.03.2014 суму ПДВ 55 263,20 грн., № 82 вiд 20.03.2014 суму ПДВ 51 375,80 грн., № 81 вiд 20.03.2014 суму ПДВ 101 799,20 грн., № 83 вiд 21.0З.2014 суму ПДВ 52 555,20 грн., № 84 вiд 24.03.2014 суму ПДВ 8З 741,60 грн., № 85 вiд 25.0З.2014 суму ПДВ 15 76З,20 грн., № 86 вiд 26.0З.20|4 суму ПДВ 15 76З,20 грн., №87 вiд 27.0З.2014 суму ПДВ 101 488,54 грн. (номенклатуру наведено у додатку 4 до акту перевiрки), тобто податковим органом даний факт не заперечується.
Крім цього, між ПрАТ “КДЗ” та ТОВ “Смартінк” (постачальник) укладено договір поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 (т.1, а.с.70), за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції виробничо-технічного призначення (надалі – товар) у власність покупця за кількістю, в термін та ціною, погодженою сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1 договору), а покупець приймає товар у власність та оплачує його вартість згідно з умовами цього договору (п.1.2 договору).
Згідно п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору згідно вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів Інкоермс у редакції 2000 року. Місце поставки погоджується сторонами у відповідній специфікації.
Відповідно до п.2.2 договору при передачі товару постачальник надає покупцю відповідні товаросупроводжувальні документи: податкову накладну, рахунок-фактуру та акт прийомки товару, а згідно з п.2.3 договору датою поставки та переходу права власності на товар при поставці автомобільним транспортом є дата зазначена у товарно-транспортній накладній.
Згідно п. 3.1. договору вартість та порядок оплати товару, що постачається Постачальником встановлюється Сторонами у специфiкацiях до цього договору, а згідно з п. З.2. розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдної суми та поточний банкiвський рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi.
Відповідно до п 4.1. договору товар ввaжається здaним постачальником та прийнятим покупцем за кiлькiстю згiдно кiлькостi мiсць у видатковiй накладнiй або aкті прийому-передачi товару. Якiсть товару, що постачається повинна вiдповiдати ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП та iншiй нормативно-технiчнiй доументацiї. зазначенiй у специфiкацiї.
Згідно специфікації №1 від 08.01.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 1 476 608.40 грн, в тому числі 248 101, 40 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі січня 2014 року (т.1, а.с.71).
Відповідно до специфікації №2 від 17.01.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 105 828.01 грн, в тому числі 17 638,00 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі січня 2014 року.
Також відповідно до специфікації №3 від 20.01.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 1 159 045,20 грн, в тому числі 193 174,20 грн. ПДВ за умовами поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі січня 2014 року (т.1, а.с.72).
Згідно додаткової угоди №1 від 25.03.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторони змінили порядок розрахунків, зокрема, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 219 318,53 грн. на поточний банківський рахунок постачальника та шляхом передачі у власність постачальника простих векселів на загальну суму 2 522 163,08 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні про придбання у ТОВ “Смартінк” запчастин: № 1 вiд 14.01.2014, №2 вiд 15.01.2014, №3 вiд 16.01.2014, №4 вiд 17.01.2014, № 5 вiд 22.01.2014, Ns 6 вiд 24.01.2014, № 8 вiд 29.01.2014, № 9 вiд 28.01.20Т4, № 10 вiд 30.01.2014, товарно-транспортні накладні від 14.01.2014, 15.01,2014, 16.01.2014, 17.01.2014, 22.01.2014, 24.01.2014, 29.01.2014, 28.01.2014, 30.01.2014, прихідні ордери (т.4, а.с.24-63, 232-250, т.5 а.с.1-37), операції по взаєморозрахунках з ТОВ “Смартінк” відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 по розрахунках з ТОВ “Смартінк” (т.1, а.с.44), акт приймання-передачі векселів від 31.03.2014 на загальну суму 2 522 163,08 грн., всього 6 векселів з серіями а номерами (т.1, а.с.44 зворот), прибутковими ордерами, вимогами (т.1, а.с.74-75 зворот), а також зафіксовано в акті перевірки.
Також, за результатами здійснених операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податковi накладнi №1 вiд 14.01.2014 на суму ПДВ 135 916,80 грн., № 2 вiд 15.01.20|4 суму ПДВ 83 760,00 грн., Ns 3 вiд 16.01.2014 суму ПДВ 26 424, 60 грн., № 4 вiд 24.01.2014 суму ПДВ 14 238,00 грн., № 8 вiд 29.01.2014 суму ПДВ 18 608,00 грн., № 9 вiд 28.01.2014 суму ПДВ 111 195,60 грн., № 10 вiд 30.01.2014 суму ПДВ 63 370,60 грн. (номенклатуру наведено у додатку 4 до акту перевiрки). 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, за укладеними договорами ПрАТ «КДЗ» придбавав у контрагентів запчастини до пресів та млинів, відпуск запчастин до млинів проводився на підставі дефектних актів, що зафіксовані у матеріальних звітах. Після заміни складався акт вводу в експлуатацію. Факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності підтвержується долученими до матеріалів справи журналами реєстрації довіреностей (із записами щодо надання довіреностей для отримання ТМЦ від контрагентів), документами щодо внутрішнього обліку, а також щодо руху ТМЦ між структурними підрозділами підприємства та використання ними поставлених ТМЦ у виробничому процесі підприємства, а саме актами на списання матеріалів, дефектними актами, актами встановлення, актами надходження матеріальних цінностей після заміни комплектуючих, накладними на переміщення (т.1 а.с.49 – 50, 58, 62-66, 67-69, 77-106, 122- 232, т.3 а.с.197-202), матеріальними звітами цехів (т.5 а.с.59-142), актами, вимогами, матеріальними звітами по ОЕЕЦ, актами РМЦ, сировинного цеху, дробильного цеху і дробильно-помольного цеху (т.5 а.с.163-250, т.6 а.с.1-245, т.7 а.с.1-94), вимогами по РМЦ, по ОЕЕЦ, по ДВЦ, вимогами, накладними по ДПЦ, накладними по електродільниці, РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, матеріальними звітами по ДВЦ, ДПМ, по сировинному цеху, ОЕЕЦ, рахунками, оборотами по РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, обіговими рахунками, відомостями, актами видачі, дефектними актами, актами на списання, актами на видачу, актами встановлення, актами виконаних робіт (т.7 а.с.121-250, т.8 а.с.1.-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с.1-53).
В подальшому, після остаточного використання отриманого вiд постачальникiв товару, його було належним чином передано у якостi вiдходiв виробництва (металобрухт) спецiалiзованому пiдприємству, що має вiдповiдну лiцензiю для здiйснення господарської дiяльностi iз заготiвлi брухту чорних металiв.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вищенаведені документи бухгалтерського обліку, якими оформлено спірні господарські операції з вищевказаними контрагентами, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача в межах господарської діяльності з метою отримання прибутку.
Суд першої інстанції вірно врахував, що вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами у розумінні статей 73-76 КАС України.
Згідно приписів статей 44, 83 ПК України, посадові особи податкового органу під час проведення перевірки були зобов`язані врахувати надані позивачем первинні документи. У разі, якщо первинні документи, надані платником податків під час проведення перевірки, викликають сумніви у їх достовірності, акт документальної перевірки повинен містити посилання на докази, що доводять складання таких документів без реального здійснення господарських операцій.
Так, в акті перевірки від 10.06.2014 зафіксовано, що господарські операції між ПрАТ “КДЗ” із ТОВ “Ареа-Сервіс” (код за ЄДРПОУ 38846030) на суму 5 647 160 грн (ПДВ 1 129 432 грн) за лютий, березень 2014 року, ТОВ “Мираторис” (код за ЄДРПОУ 38846025) на суму 3 930 960 грн (ПДВ 786 192 грн) за лютий, березень 2014 року., ТОВ “Смартінк” (код за ЄДРПОУ 38045179) на суму 2 284 568 грн (ПДВ 456 914 грн) за січень 2014 року фактично не здійснювались, тому первинні документи (договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні тощо), не є підставою для бухгалтерсього обліку, оскільки не фіксують факт здійснення господарських операцій.
Суд першої інстанції оцінюючи доводи відповідача на заперечення реальності здійснення позивачем задокументованих господарський операцій та на обґрунтування своїх висновків про порушення позивачем податкового законодавства, які були покладені в основу оспорюваних рішень, правильно надав їм критичної оцінки, оскільки, вони не можуть вважатися такими, що повністю і достовірно доводять протиправність діяльності саме позивача та, відтак, не є такими, що безсумнівно підтверджують правомірність застосування до позивача відповідальності.
Суд першої інстанції зазначив, що контролюючим органом базовано свої міркування на оцінці діяльності контрагентів позивача, яка носить фактично умоглядний характер, позаяк, відповідні висновки податкового органу ґрунтуються на аналізі наявності у нього інформації, а не шляхом безпосереднього дослідження конкретних правовідносин у частині дійсної можливості чи неможливості здійснення певних господарських операцій.
Фактично доводи відповідача про нереальність проведених позивачем господарських операцій з контрагентами не підтверджені доказами, які б відповідали критеріям належності, допустимості та достовірності, чим не усунуто сумнівів у обґрунтованості таких тверджень контролюючого органу.
Відповідно до вимог чинного податкового законодавства, позивач не має обов`язку відслідковувати правильність чи законність ведення господарської діяльності кожним із його контрагентів. Реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами, відбувся реальний рух активів в процесі здійснення цих операцій, а тому відсутні законні підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань. Допущені самим контрагентом порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо цього ж контрагента та не впливають на податкові зобов`язання позивача. Наявність у позивача податкових та видаткових накладних по господарських операціях, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача, повністю підтверджують законність нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи податкового органу про невиконання позивачем та його контрагентами умов договору, оскільки сторонами при укладанні договору не визначено вартість та порядок оплати товару (до перевірки надані специфікації, в яких не зазначено порядок оплати товару) є безпідставними та спростовуються умовами укладених договорів, в яких передбачено, що вартість та порядок оплати товару, що постачається Постачальником встановлюється Сторонами у специфiкацiях до цього договору (п. 3.1. договору), розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдної суми на поточний банкiвський рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi (п. З.2. договору), укладених до них специфікацій, в яких передбачено вартість поставки на кожну партію товару з визначеним переліком, умови поставки –DOU склад покупця м.Красноармійськ та строк поставки, а також умовами укладених додаткових угод до договору, якими в подальшому було змінено умови та порядок розрахунку за поставлений товар. Відтак, зазначеними вище договорами поставки, в тому числі з урахуванням додаткових угод та специфікацій, сторони узгодили всі суттєві умови щодо поставки замовлених товарів.
Також відповідно до висновків акту перевірки щодо нереальності господарських операцій позивачем не надано нормативно-технічну документацію та відповідні сертифікати, що підтверджують якість та відповідність товару, особливо враховуючи специфічність придбаного товару (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів), не надано документи, що підтверджують якість придбаного товару та специфікаціях, не зазначено нормативно-технічну документацію, ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП або не вказано, що товар не підлягає сертифікації.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28 (у редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.11.2013 №1308), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за №466/10746, товари, поставлені на адресу позивача зазначеними контрагентами, не підлягали обов`язковій сертифікації. 
Разом з тим, інформація про технічні характеристики, гарантійні зобов`язання, сертифікати відповідності, паспорти якості продукції до поставленого товару та виробника зазначалися сторонами у специфікаціях та/або первинних документах (містяться в найменуванні ТМЦ, у видаткових накладних тощо).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наявність чи відсутність окремих документів щодо якості певного товару (його технічних характеристик тощо) не може свідчити про реальність чи нереальність господарських операцій, в тому числі нівелювати право платника податків для їх використання для визначення підприємством доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування, а також на формування податкового кредиту. Зазначені обставини жодним чином не порушують договірних засад із контрагентами, жодних недоліків неналежної якості товарів під час їх використання у господарській діяльності не було виявлено.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив доводи податкового органу про неможливість відстежити номенклатуру товарів по ланцюгу постачання та визначити схему руху товарів від безпосереднього виробника до кінцевого споживача ПрАТ “КДЗ” з огляду на те, що податкові накладні, включені до податкового кредиту контрагентами від їх постачальників не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, так як вони дроблені на суму ПДВ менш 10,0 тис. грн., оскільки діючим на той час законодавством була передбачена така можливість, що податковим органом не заперечується. Разом з тим, сам факт неможливості відстежити номенклатуру товарів по ланцюгу постачання та визначити схему руху товарів від безпосереднього виробника до кінцевого споживача ПрАТ “КДЗ” не може свідчити про нереальність проведених операцій з постачання товарів та приховування номенклатури товару у складі податкового кредиту.
Також, за висновками податкового органу актами про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій при продажу запасних частин між товариствами та їх контрагентами-покупцями, в тому числі ПрАТ “КДЗ”, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.
Колегія суддів зазначає, що за відсутності платника податків за податковою адресою контролюючим органом складається акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання, який за своєю формою та змістом не може містити висновки про документальне не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами, оскільки у такому випадку первинні документи контролюючим органом не перевірялися, а дані, відображені у них, не співставлялися з даними обліку. У випадку неможливості проведення зустрічної звірки через відсутність платника податків за податковою адресою, контролюючий орган складає відповідний акт, і лише після залучення суб`єкта господарювання до проведення звірки та отримання від нього інформації має право проводити таку звірку, досліджувати, аналізувати зміст та обсяг первинних документів, та як наслідок, робити висновок про підтвердженість або непідтвердженість господарських операцій з контрагентами.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність за місцезнаходженням контрагентів позивача встановлено вже після вчинення ними правочинів, що зазначені в податкових накладних. Так, за висновками податкового органу ТОВ “Смартінк” (код ЄДРПОУ 38045179), не звітує з травня 2014 року, остання звітність надана 16.04.2014 (декларація з ПДВ за березень 2014 року). Свідоцтво платника ПДВ анульовано 16.04.2014 з причини – “до ЄДР внесено запис про вiдсутнiсть за мiсцезнаходженням”; ТОВ “Ареа –Сервіс” (код ЄДРПОУ 38846030), не звітує з травня 2014 року, остання звітність надана 16.04.2014 (декларація з ПДВ за березень 2014 року). Свідоцтво платника ПДВ анульовано 24.06.2014 (причина - до ЄДР внесено запис про вiдсутнiсть за мiсцезнаходженням), ТОВ “Мираторис” (код ЄДРПОУ38846025), не звітує з травня 2014 року, остання звітність надана 16.04.2014 (декларація з ПДВ за березень 2014 року). Свідоцтво платника ПДВ анульовано 19.05.2015 (причина - не надання звітності протягом року). Однак спірні господарські операції здійснювалися у період з січня по березень 2014 року, тобто на момент подання звітності контрагентами позивача. Також в матеріалах справи наявний лист про зміну адреси ТОВ “Смартінк” з 28.01.2014 на місто Херсон, вулиця Поповича, буд 19а, кімн 206, направлений на адресу позивача (а.с.40, 189 зворот, т.1). Відтак, вказані порушення не впливають на дійсність господарських операцій чи податкових накладних, що мали місце на момент їх вчинення (видання), та не є підставами скасування останніх.
Також слід зазначити, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2014 по справі №805/6604/14, яка набрала законної сили, дії Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька були визнані протиправними щодо корегування показників податкової звітності ТОВ “Мираторис” в АІС “Податковий блок” “Підсистемі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів” за період лютий та березень 2014 року на підставі акту №294/05-62-22-02/38846025 від 29.04.2014, а постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі №805/6597/14 визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області щодо корегування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю “АРЕА СЕРВІС” в АІС “Податковий блок” підсистемі “Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів” на підставі акту №505/05-63-22-03/38846030 від 14 травня 2014 року за період лютий, березень 2014 року, тобто зобов`язано Державну податкову інспекцію у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відновити в АІС “Податковий блок” підсистемі “Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів” показники податкової звітності ТОВ "АРЕА-СЕРВІС" за період лютий, березень 2014 року, що зазначені у податкових деклараціях з податку на додану вартість. Відтак, зазначеними судовими рішеннями спростовуються доводи податкового органу про порушення, зафіксовані податковими органами в актах перевірки контрагентів позивача - ТОВ “Мираторис” №294/05-62-22-02/38846025 від 29.04.2014 та здійснені на його підставі коригування податкових зобов`язань цього контрагента по взаємовідносинам із позивачем у період за лютий 2014 року та ТОВ “АРЕА СЕРВІС” №505/05-63-22-03/38846030 від 14.05.2014 та здійснені на його підставі коригування податкових зобов`язань цього контрагента по взаємовідносинах із позивачем у період лютий, березень 2014 року.
Щодо покликання контролюючого органу на нібито очевидну недостатність ресурсів для виконання ТОВ “Ареа-Сервіс” (код за ЄДРПОУ 38846030), ТОВ “Мираторис” (код за ЄДРПОУ 38846025), ТОВ “Смартінк” (код за ЄДРПОУ 38045179) усіх декларованих поставок (на користь позивача), то такі висновки відносяться до категорії припущень. Колегія суддів зазначає, що такі висновки про відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер.
Також слід зазначити, що така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається податковий орган, а може свідчити, наприклад, про певні порушення зі сторони відповідних контрагентів при веденні податкового обліку чи оформленні загалом власної господарської діяльності (що не є тотожним висновку про неможливість здійснення тих чи інших операцій, які в реальності можуть відбуватися). Податковим органом не було доведено на підставі належних та допустимих доказів, що наявні у контрагентів позивача власні чи залучені в будь-який спосіб трудові та матеріально-технічні ресурси були справді недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товарів, які обумовлені укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано відповідних доказів, які би беззаперечно свідчили про протиправну поведінку контрагентів і про обізнаність платника податків (позивача) щодо такої поведінки, підтверджували би злагодженість дій між ними (контрагентами й позивачем при вчиненні відповідних порушень).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналізуючи доводи контролюючого органу щодо нереальності здійснюваних операцій, які ґрунтуються на відсутності реальної можливості у контрагентів позивача здійснювати поставку товару/ на користь останнього в зв`язку з відсутністю у контрагентів достатньої чисельності працівників, основних фондів, відсутністю матеріально-технічної і технологічної можливості здійснення перевезення (навантаження/розвантаження), зберігання, переробки відповідних обсягів товару (його фізичного руху) в обмежені проміжки часу, суд оцінює їх також критично враховуючи, що недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. 
Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ “КДЗ” має власні основні засоби (цехи), трудові ресурси, спеціалізується на виробництві і продажу вогнетривких динасових виробів, які застосовуються в самих різних виробничих умовах металургійної, скляної, ювелірної, машинобудуванні та інших галузях промисловості. Саме для використання у виробничому циклі або з виробничих потреб відповідна продукція придбавалася підприємством у відповідних контрагентів, в т.ч. з метою забезпечення належного виробничого процесу, про що свідчать відповідні бухгалтерські документи, зокрема документи внутрішнього обліку, які були надані до перевірки.
Колегія суддів зазначає, що висновки податкового органу в основному ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, що, в свою чергу не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Також колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 20.03.2020 у справі № 813/5407/15, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріально-технічних ресурсів зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Слід зазначити також, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема в постановах від 30.09.2021 у справі №400/1986/19, від 28.12.2022 у справі №520/1284/19, від 31.10.2023 у справі 520/18341/21, відносно того, що інформація, яка міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не може бути самостійним та належним доказом в розумінні процесуального закону щодо наявності порушень податкового законодавства. При цьому Верховним Судом постійно наголошується про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку. Такі обставини, зокрема як відсутність у контрагентів технічних, технологічних, трудових та інших ресурсів можуть свідчити на користь висновку про нереальність господарських операцій виключно за наявності підтвердження таких обставин належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та в сукупності з іншими встановленими обставинами, які також мають свідчити про безпідставність (неправомірність) формування даних податкового обліку.
Відтак, самі по собі порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг (навіть у разі їх існування), тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача (який не був безпосереднім учасником відповідних правовідносин) на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість.
Тільки встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків (позивача) з недобросовісними платниками податків із метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями цих осіб чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.
Разом з тим, в даному спірному випадку відсутні будь-які достовірні свідчення про те, що ПрАТ “КДЗ” було обізнане або навіть могло бути обізнане з неналежною діяльністю ТОВ “Ареа-Сервіс” (код за ЄДРПОУ 38846030), ТОВ “Мираторис” (код за ЄДРПОУ 38846025), ТОВ “Смартінк” (код за ЄДРПОУ 38045179) чи їх дальших контрагентів.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та критично оцінює покликання контролюючого органу на наявність кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №32014230000000077 щодо ТОВ “Смартінк”, оскільки попри сплив тривалого періоду часу від виникнення спірних правовідносин (більше десяти років) податковий орган так і не подав доказів прийняття будь-яких рішень в порядку кримінального судочинства, що встановлювали б преюдицію при доказуванні у спорі щодо добросовісності дій платника податків та його контрагентів.
Згідно частини 6 статті 78 КАС вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Наявність кримінальних проваджень щодо контрагента позивача, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні, в силу приписів частини шостої статті 78 КАС України не є підставою для висновку про нереальність господарських операцій.
Суд першої інстанції вірно врахував, що відповідачем не встановлено факту на момент здійснення господарських відносин позивачем з контрагентом ТОВ “Смартінк” щодо наявності у кримінальному провадженні вироків відносно посадових осіб вказаного суб`єкта господарювання.
Колегія суддів зазначає, що неподання контрагентами фінансової та податкової звітності, або ж подання її з порушенням строків, чи з допущенням помилок, і взагалі будь-яке порушення податкової дисципліни, не може свідчити про неотримання товару позивачем від постачальників, а наслідки такого порушення перекладатися на контрагентів, з якими постачальник перебуває у взаємовідносинах. Формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Крім цього суд першої інстанції вірно зазначив про безпідставність посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи.
Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту робіт, послуг, використаних матеріалів, робіт, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 20.09.2024 у справі № 1.380.2019.002186.
Колегія суддів зазначає, що реальність виконання операцій з поставки контрагентами продукції (запасних частин) на адресу позивача підтверджуються належними документами первинного обліку, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, а саме – договорами поставки, додатковими угодами та специфікаціями, видатковими накладними, податковими накладними; транспортування придбаного товару здійснювалось власними силами постачальників та було оформлено складенням товаротранспортних накладних, а придбаний товар було використано позивачем у власній господарській діяльності з виробництва продукції для кінцевих споживачів, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами на списання матеріалів, дефектними актами, актами встановлення, актами надходження матеріальних цінностей після заміни комплектуючих, накладними на переміщення (т.1 а.с.49 – 50, 58, 62-66, 67-69, 77-106, 122- 232, т.3 а.с.197-202), матеріальними звітами цехів (т.5 а.с.59-142), актами, вимогами, матеріальними звітами по ОЕЕЦ, актами РМЦ, сировинного цеху, дробильного цеху і дробильно-помольного цеху (т.5 а.с.163-250, т.6 а.с.1-245, т.7 а.с.1-94), вимогами по РМЦ, по ОЕЕЦ, по ДВЦ, вимогами, накладними по ДПЦ, накладними по електродільниці, РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, матеріальними звітами по ДВЦ, ДПМ, по сировинному цеху, ОЕЕЦ, рахунками, оборотами по РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, обіговими рахунками, відомостями, актами видачі, дефектними актами, актами на списання, актами на видачу, актами встановлення, актами виконаних робіт (т.7 а.с.121-250, т.8 а.с.1.-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с.1-53).
В подальшому, після остаточного використання отриманого вiд постачальникiв товару, його було належним чином передано у якостi вiдходiв виробництва (металобрухт) спецiалiзованому пiдприємству, що має вiдповiдну лiцензiю для здiйснення господарської дiяльностi iз заготiвлi брухту чорних металiв.
Разом з тим доводи податкового органу про порушення позивачем ведення обліку запасних частин, який не дає змоги прослідити кратність використання прес-форм, ідентифікувати їх в розрізі дати надходження та списання у виробництво, оприбутковування відходів та їх подальшого використання, на переконання суду, не може бути підставою для висновку про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та критично оцінює доводи відповідача про оформлення товарно-транспортних накладних контрагентами на адресу ПрАТ “КДЗ” з порушеннями норм заповнення товарно-транспортних накладних, затверджених наказом Міністерства транспорту України “Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні” від 14.10.1997 №363 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013 № 983, зазначення у товарно-транспортних накладних перевізником інших підприємців та автомобілі, зв`язок з якими неможливо встановити, а отже неможливо встановити фактичного перевізника товарів.
Як вбачається з матеріалів справи, за умовами укладених договорів з контрагентами товарно транспортні накладні складалися підприємствами-постачальниками, а тому зазначення у товарно-транспортних накладних перевізником інших підприємців та автомобілів, зв`язок з якими неможливо встановити, жодним чином не спростовує факт здійснення поставки товарів за відсутності у позивача обов`язку здійснювати таке перевезення та відповідно підтверджувати даний факт. Разом з тим, податковим органом не доведено відсутність у контрагентів позивача укладених договорів на перевезення товару з іншими перевізниками та факт їх здійснення. Відповідач виключив з незрозумілих підстав право особи орендувати транспортний засіб, залучати сторонніх осіб до надання послуг, зокрема працівників, які не обліковуються на підприємстві проте, мають право виконувати вказані роботи/послуги (наприклад: аутстафінг, аутсорсинг та інші).
Також колегія суддів зазначає, що товарно-транспортні накладні не є первинними документами у розумінні законодавства, а є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не сам факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, не встановлюють правил податкового обліку платника податків. З урахуванням наведеного слід зазначити, що оформлення товарно-транспортних накладних з порушеннями не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.
Суд також зазначає про практику Європейського суду з прав людини, який окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п. 71 рішення у справі “Булвес” АД проти Болгарії” Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з вказаними контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами, складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. 
Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що первинні документи досліджені в ході судового розгляду та долучені до матеріалів справи складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями, а відтак висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп.14.1.27, пп.14.1.36, п.44.1 ст.44, п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 2 372 538 грн., сформованого внаслідок господарських операцій з контрагентами ТОВ “Ареа-Сервіс” (код за ЄДРПОУ 38846030), ТОВ “Мираторис” (код за ЄДРПОУ 38846025), ТОВ “Смартінк” (код за ЄДРПОУ 38045179), не знайшов свого документального підтвердження. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за наведених обставин, винесене податкове повідомлення-рішення №0000232201 від 23.06.2014 є безпідставним та необґрунтованим, не відповідає критеріям правомірності, а тому підставно визнане протиправним та скасоване судом першої інстанції. 
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 380/13382/24 без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 19.02.2026