ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8290/23  Номер провадження 22-ц/814/658/26	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
Суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.
при секретарі: Філоненко О.В.
за участю представника позивача адвоката Шеховцової О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини
В С Т А Н О В И В :
05.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
30.10.2023 представник ОСОБА_2 адвокат Бурба К.В. звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з відзивом на позовну заяву у якому просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01.11.2023 року об`єднано в одне провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічний позов адвоката Бурби Кирила Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районноїу м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини в одне провадження присвоївши номер провадження - 2/5547795/2023.
19.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини
Просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає її незаконною. Зазначає, що зустрічний позов взаємопов`язаний з первісним і спільний їх розгляд є доцільним, тому, що вони виникають з одних правовідносин 
Просить скасувати протокольну ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2025 року.
13 листопада 2025 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій остання просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Зазначає, що у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 (провадження № 12-13гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про таке: "Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Частиною 7 статті 188 ЦПК України передбачено, що про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. 
Згідно частини 10 статті 188 ЦПК України, справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають. 
Відтак, згідно ч.1 ст.193 ЦПК України, право на подання зустрічного позову належить виключно відповідачу за первісним позовом, тобто ОСОБА_2 . Оскільки на момент подання нового позову ОСОБА_1 мав процесуальний статус позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом, право на подання повторного зустрічного позову йому не належало. 
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував ч.3 ст.194 ЦПК України та повернув заяву як таку, що подана з порушенням вимог процесуального закону. Крім того, згідно частини 9 статті 268 ЦПК України проголошення судового рішення, ухвали суду, проголошуються негайно після їх постановлення за правилами проголошення рішень суду. 
Ухвала суду стосувалася виключно правової можливості подання нового зустрічного позову, а не оцінки доводів сторін.
Оскільки ЦПК України більше не містить вимог щодо «нарадчої кімнати», доводи апелянта про те, що ухвала «винесена без виходу до нарадчої кімнати» - не можуть бути підставою для скасування, адже закон не містить такої вимоги, дії суду повністю відповідають оновленим нормам. 
Крім того, 30.08.2025 року органом опіки та піклування було обстежено умови проживання ОСОБА_1 , який у своїх поясненнях, щодо визначення місця проживання дитини зазначав, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Вказує, що у діях ОСОБА_1 вбачається зловживання процесуальними правами згідно статті 44 ЦПК України, в якій визначено зловживанням - подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. 
Таким чином, на момент подання ним «зустрічної позовної заяви» від 18.08.2025 року жодного спору про визначення місця проживання дитини між сторонами фактично не існувало. Предмет позову відсутній, оскільки ОСОБА_1 сам погодився з проживанням дитини з матір`ю. Створено штучний процесуальний спір, спрямований виключно на затягування справи та перешкоджання її розгляду по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Шеховцову О.І. перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що первісний і зустрічний позови не є взаємопов`язаними, відрізняються за способом захисту прав та законних інтересів, спільний їх розгляд є недоцільним в одному провадженні, оскільки вони виникають з різних правовідносин та задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Апеляційний суд у повній мірі не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З врахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. 
Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Відповідно до ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами у цій справі окрім розірвання шлюбу виник спір щодо визначення місця проживання дитини
Предметом як одного так і іншого позову є визначення місця проживання дитини.
У постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 908/1688/20 зазначено, що зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом (пункт 27, 28).
Отже, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому:
повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини); при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними;
для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази;
вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень);
задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову;
спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами.
У цій справі як у позові ОСОБА_2 так і у зустрічному позові ОСОБА_1 способом захисту є визначення місця проживання дитини.
При цьому колегія суддів вважає зазначити та звернути увагу на те, що представник ОСОБА_2 адвокат Бурба К.В. із зустрічним позовом до суду не звертався, а подав відзив на позовну заяву (а.с.18.).
Разом з цим місцевий суд прийняв його як зустрічну позовну заяву і своєю ухвалою від 01.11.2023 року об`єднав в одне провадження з позовом про розірвання шлюбу.
В послідуючому зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини до провадження не прийняв вирішивши це питання протокольною ухвалою чим порушив вимоги ст.. 185, 188 ЦПК України якими передбачено винесення в подібних випадках ухвали в письмовому вигляді.
Таким чином питання прийняття зустрічного позову залишилося фактично не вирішеним.
З наведених підстав апеляційний суд позбавлений можливості розглянути апеляційну скаргу, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю, а справа поверненню до місцевого суду для продовження розгляду зі стадії прийняття зустрічної позовної заяви з відзивом на неї.
Відповідно п.4ч.1ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1, п.4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2025 року закрити.
Справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий    О.О. Панченко 

Судді   Г.Л. Карпушин

О.І. Обідіна

Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду 
17 лютого 2026 року
Помічник судді О.А. Сінєльніков