Справа № 710/1781/25 Провадження № 2/710/162/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2026 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Щербак О.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь основний борг у сумі 6000,00 доларів США, інфляційні втрати у сумі 68 890,29 грн, 3 % річних у сумі 22 782,60 грн.
В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що вони з відповідачем знайомі близько 25-ти років, мали дружні відносини. В 2019 році ОСОБА_2 будував ангар та звернувся до позивача з проханням дати йому в борг 5000 доларів США. Та як позивач перебував в дружніх відносинах з відповідачем, він беззаперечно надав відповідачу в борг 5000 доларів США, який зобов?язувався протягом року повернути вказані кошти. В подальшому він, зібравши власний урожай соняшника та кукурудзи,
звернувся до відповідача з проханням завезти зерно до нього в ангар на зберігання,
поки позивач не знайде покупців на насіння соняшника і кукурудзу.
Восени 2020 року він завіз в ангар до відповідача насіння соняшника та
кукурудзу. Через деякий час він прийшов до відповідача, щоб забрати власне
насіння, але відповідач повідомив йому, що насіння соняшника та кукурудзу він
продав, так як йому потрібні були гроші. Натомість, відповідач пообіцяв повернути
йому за кукурудзу 900 доларів США і за насіння соняшника 700 доларів США.
В 2021 році він продав відповідачу автомобіль ВАЗ-2110 за 2000 доларів
США. Відповідач 600 доларів США віддав йому відразу, а 1400 доларів США
зобов`язувався повернути найближчим часом. Час спливав, але відповідач ухилявся від
виконання своїх грошових зобов?язань. В загальному він взяв у борг у нього 8000 доларів США, а повернув в грудні 2019 року лише 2000 доларів США, які брав на будівництво
ангару. В листопаді 2021 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути
заборговані кошти, на що відповідач відповів відмовою, так як коштів в нього не
було, щоб повернути, але власноручно написав дві розписки.
25 листопада 2021 року ОСОБА_3 власноручно написав розписку наступного
змісту: «Я, ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 гроші: 1400 $ - за
машину. 900 $ - за кукурудзу, 5000 $ - за ангар, 700 $ - за соняшник. Обща сума
8000$ тисяч доларів США. 2000$ віддав 11.12.2019 р. Залишається загальна сума
6000$ тисяч доларів США на 25.11.2021 р.». Вказана розписка датована 25.11.2021
та містить підписи ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .. Так як у вказаній розписці ОСОБА_3 не вказав строк повернення коштів, на його вимогу, він власноручно написав в той же день ще одну розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 
гроші: 1400 $ -. за машину, 900 $ - за кукурудзу, 5000 $ - за ангар, 700 $ - за
соняшник. Обща сума 8000$ тисяч доларів США. 2000$ віддав 11.12.2019 р.
Залишилась загальна сума 6000$ (шість тисяч доларів). Зобов?язуюсь віддати
26.11.2022 р.». 
Заборгованість відповідач до вказаної в розписці дати не повернув, на контакт із ним не виходить і кошти повертати не бажає. Після 26.11.2022 він неодноразово при особистих зустрічах із відповідачем, а також в телефонному режимі вимагав повернення боргу, однак всі прохання були марними, а в подальшому відповідач взагалі перестав виходити із ним на зв?язок. 
Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 01.12.2025 відкрито провадження у справі.
29.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
17.02.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. У письмовій заяві представник позивача просив справу розглянути без його та участі позивача, позовні вимоги підтримали.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення якого був повідомлений належним чином. 
Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим 07.02.2023 органом 7133 ( а.с. 13).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 24.11.1989 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/014507486 від 03.10.2025 ( а.с.15).
25 листопада 2021 року ОСОБА_3 написав розписку наступного
змісту: «Я, ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 гроші: 1400 $ - за
машину. 900 $ - за кукурудзу, 5000 $ - за ангар, 700 $ - за соняшник. Обща сума
8000$ тисяч доларів США. 2000$ віддав 11.12.2019 р. Залишається загальна сума
6000$ тисяч доларів США на 25.11.2021 р.», розписка містить підписи ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ( а.с 16).
25листопада 2021 року відповідач написав ще одну розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 гроші: 1400 $ -. за машину, 900 $ - за кукурудзу, 5000 $ - за ангар, 700 $ - за соняшник. Обща сума 8000$ тисяч доларів США. 2000$ віддав 11.12.2019 р. Залишилась загальна сума 6000$ (шість тисяч доларів). Зобов?язуюсь віддати 26.11.2022 р.». Вказана розписка містить підпис ОСОБА_4 ( а.с. 17).
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей ( правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року).
Отже, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору позики.
Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За змістом розписки, підписаної ОСОБА_2 , визначено, що відповідач взяв в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8000 доларів, 2000 доларів повернув 11.12.2019, залишок суми (6000 доларів) зобов`язався повернути до 26.11.2022. 
Факт підписання та складання наявної в матеріалах справи розписки саме відповідачем, ОСОБА_2 , не оспорювався.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 №154/3443/18.
Станом на час розгляду справи відомостей про сплату боргу суду не надано, отже ОСОБА_2 не виконав умови укладеного із ОСОБА_1 договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якого та отримання за ним коштів ОСОБА_2 не спростував, а тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3 відсотків річних та інфляційних втрат.
У відповідності до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо інфляційних втрат суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то норма ст. 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №296/10217/15-ц від 07.07.2020 року. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №130/2604/18 від 03.03.2021 року.
Отже, оскільки відповідно до боргових розписок грошові кошти визначені у іноземній валюті – долар США, до цих правовідносин не застосовуються положення статті625 ЦК України в частині інфляційних втрат, а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.
Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, в Україні уведено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в державі неодноразово продовжувався та триває.
Оскільки 3% річних нараховані за період з 27.11.2022 по 24.11.2025, з урахуванням наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення 3% річних також не підлягають задоволенню.
Таких висновків суд дійшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.06.2025 у справі № 752/30967/21 за подібними правовідносинами.
Щодо судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позов підлягає до задоволення частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме 2535,88 грн ( 73,44%).
Відповідно до норм ч.2 ст.141ЦПКУкраїни інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Нормами частин 2, 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані : ордер на надання правничої допомоги від 25.11.2025 адвоката Різник В.П., копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю різник В.П., договору про надання правової допомоги № 295 від 06.11.2025 між адвокатом Різник В.П. та ОСОБА_1 , додаткової угоди № 1 від 21.11.2025 до договору про надання правничої ( правової) допомоги № 295 від 06.11.2026 , відповідно якої сторони погодили вартість послуг адвоката, акту виконаних робіт за договором про надання правничої ( правової) допомоги № 295 від 06.11.2025, відповідно якого вартість робіт складає 9000, 00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 25.11.2025 , відповідно якого ОСОБА_1 сплатив за договором про надання правничої ( правової) допомоги № 295 від 06.11.2025 9000,00 грн.
Вказані докази є належними та допустимими.
Ураховуючи наведене, те, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, які понесені та належним чином підтверджені позивачем пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 11, 526, 530, 546, 549, 611, 625, 626, 627, 628, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, статтями 12,137,141, 260 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики у сумі 6000,00 доларів США.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі у розмірі 2535,88 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6609,60 грн. 
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 07.02.2023 органом 7133, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя О.В. Щербак