ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/596/26 Справа № 199/3433/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 49 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року у складі судді Авраменка А.М.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 22 жовтня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем у справі. 
Зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось через різні характери та різні погляди на сімейні стосунки, фактично їх сім`я припинила своє існування, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, у зв`язку з чим просила розірвати її шлюб з відповідачем.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований 22 жовтня 2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області за актовим записом №3273 розірвано. Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишено без змін « ОСОБА_4 ». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову, оскільки подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між ними фактично вже припинені та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу та зберігати шлюб не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя, шлюб сторін у даній справі розпався остаточно та відновлений бути не може, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі та не надав сторонам строк на примирення, тобто дійшов до передчасного висновку про розірвання шлюбу, що є самостійною підставою для скасування судового рішення та залишення його без розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 22 жовтня 2016 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області за актовим записом №3273, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про укладення шлюбу. 
Спільних малолітніх/неповнолітніх дітей сторони не мають.
Як встановлено судом, не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем наразі остаточно припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають та не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. 
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.
Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу.
Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Нормами ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.
Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.
За змістом ст.105, 106, 110 СК України вказана вище форма припинення шлюбу у випадку відсутності у подружжя спільних неповнолітніх дітей та за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.
У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.
Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.
Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».
Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про наявність підстав для задоволення позову, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення й подальше збереження родини з урахуванням взаємних відносин сторін є неможливим, з врахуванням конституційного права особи на шлюб за вільною згодою.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі та не надав сторонам строк на примирення, тобто дійшов до передчасного висновку про розірвання шлюбу, що є самостійною підставою для скасування судового рішення та залишення його без розгляду, колегія суддів вважає безпідставними, вказані доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зупинення провадження у справі та надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна