Справа № 212/12307/25
2/214/2825/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
15 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сіденка С.І.,
за участю: секретаря судового засідання Розстальної К.В.
за відсутності сторін та їх представників 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі - ТОВ «Кошельок») Гурський Г. Ю. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 17.02.2022 отримала в кредит кошти від ТОВ «Кошельок») на підставі кредитного договору № 3422607385-618931. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики порушив, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 11 906,00 грн., з яких 5000 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 6906,00 грн. – сума заборгованості за відсотками. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 3422607385 618931 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 3422607385-618931 на загальну суму 3 001,00 грн.
Враховуючи вище викладене загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором № 3422607385-618931 від 17.02.2022 року станом на дату подання позову до суду становить 11 906,00 грн., яка складається з:- Заборгованість за сумою кредиту: 5 000,00 грн.;- Заборгованість за відсотками за користування позикою: 6 906,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить – 11 906,00 грн., з яких 5000 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 6906,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04 листопада 2025 року справу передано за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.02.2026 справу передано до судді Сіденку С. І.
Ухвалою від 11 лютого 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
02.03.2026 року через Електроний суд, від представника відповідача надійло клопотання про закриття проваджененння, у звязку з відсутністю спору.На виконання умов договору ОСОБА_2 28.03.2022 року сплачено 3016, 01 UAH за операцією “MONEY TRANSFER AUTHORIZATION REQ; (по карте: * НОМЕР_1 ); KOSHELOK.NET C2A CHAIKY UA”. В особистому кабінеті ТОВ “КОШЕЛЬОК” не відбулося, у зв`язку з чим звернулася до позивача на його офіційну електронну адресу з листом щодо пояснення та виправлення ситуації. Однак від позивача ніякої реакції на її листа не відбулося вона не здійснювала подальше погашення кредиту та 30.05.2022 року повторно звернулася до позивача на його офіційну електронну адресу з листом в якому повідомила, що не здійснює подальше погашення кредиту через відсутність реакції зі сторони позивача, прохала пояснити та виправити ситуацію, а також списати нараховані відсотки. Будь-якої реакції позивача і на цей лист не надійшло, тому відповідач 02.06.2022 року втретє звернулася до нього, що теж було проігноровано. 28.09.2022 року позивач зв?язався з відповідачем та запропонував вирішити спір, що вона визнає, що залишок її боргу становить 3000 грн та, у разі його сплати до 28.09.2022 року, всі спори між сторонами вважаються вирішеними, на що відповідач погодилася. На виконання зазначеної домовленості позивачем надано відповідачу гарантійний лист №3422607385-28/09/2022-Ю від 28.09.2022 року. На виконання умов гарантійного листа 28.09.2022 року, сплатила позивачу домовлену сумму та направила на адресу позивача квитанцію про сплату. Тобто, з 28.09.2022 року між сторонами відсутній спір.
04.03.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги повністю, оскільки відповідачем виконано умови договору 28.02.2022 року в повному розмірі сплачено позивачу заборгованість по кредитному договору, підтвердженням надано квитанцію.
23.03.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження власних тверджень стосовно врегулювання заборгованості. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. 
Відповідач ОСОБА_2 у судову засіданні не з`явилася, причину неявки суду не повідомила.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення частково позову, виходячи із такого.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 17.02.2022 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3422607385-618931 у формі електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, одноразового ідентифікатора, згідно з умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 14 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків);- Дисконтна відсоткова ставка, становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків);- Базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків)
Відповідно 1.4.2. Проценти за користування кредитом: 7.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 1.4.3. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.4.3.1. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. 1.5. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього Договору. П. 2.1. Кредит надається строком на 14 (чотирнадцять діб ) днів, (далі – «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Згідно п. 2.5. Кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту за реквізитам платіжної картки № НОМЕР_2 або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якої надані/вказані Позичальником з метою отримання кредиту.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 3422607385 618931 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 3422607385-618931 на загальну суму 3 001,00 грн.
Враховуючи вище викладене загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором № 3422607385-618931 від 17.02.2022 року станом на дату подання позову до суду становить 11 906,00 грн., яка складається з:- Заборгованість за сумою кредиту: 5 000,00 грн.;- Заборгованість за відсотками за користування позикою: 6 906,00 грн.
Відповідно до наданих квитанцій, відповідач сплатила заборгованість перед банком сплатив частково у розмірі 3000 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. 
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень частини 1 статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 вказаного Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки відповідач свої зобов`язання за укладеним договором виконав, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань між позивачем та відповідачем.
Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем було понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки, позовну заяву задоволено частково, судові витрати підлягають частковому в розмірі 406,92 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., то слід зазначити наступне.
Представником відповідача 06.04.2026 року подано клопотання про стягнення судових втрат на витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та надано договір та квитанцію.
Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.
Як видно до Додатоку до договору про надання правової допомоги від «12» лютого 2025р. від «11» серпня 2025р. вартість наданих послуг становить 10 000 грн. .
Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд вважає, що фактично наданий обсяг юридичної допомоги, є неспіввісним з заявленою сумами судовими витратами, а тому підлягають стягненню судові витрати, пов`язанні з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн., вважаючи суму в 10000 грн., яку зазначає представник позивача, завищеною та стягнення судові витрати, пов`язанні з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 500 грн. вважаючи суму в 5000 грн., яку зазначає представник відповідача, завищеною. 
Керуючисьст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 274 ч.4 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість у розмірі 2000 грн., судовий збір в розмірі 406,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. 
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суддя         Сіденко С.І.