ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/13575/25 Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження: 22-ц/819/76/26 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року       м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової Л.П.,
Склярської І.В.,
секретар Олійник К.О., 

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне сільськогосподарське підприємство "Аргофірма "Роднічок",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сергєєвої Катерини Олександрівни, яка діє від імені Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І., дата складення повного тексту рішення – не зазначено, у справі за позовом адвоката Харченко Дмитра Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 , до Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок" про стягнення заборгованості за договором оренди, 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

01 вересня 2025 року адвокат Харченко Дмитро Миколайович, який діє від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок", в якому просив: 
--- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі № 35454477 в розмірі 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних; 
--- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі № 35455799 в розмірі 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних; 
--- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі. 
Позов обґрунтований наступним.
Відповідна земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі, розташована на території Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області.
01 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Роднічок" було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6520387500:04:007:0007, загальною площею 3,42 га, строком на сім років. 
01 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Роднічок" було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6520387500:04:007:0006, загальною площею 3,42 га, строком на сім років. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, земельну ділянку з кадастровим номером 6520387500:04:007:0006 успадкувала її рідна дочка ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, 16.06.2021 року підписано договір про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02.09.2019-№35455799 6520387500:04:007:0006, площа 3,42 га. 
Відповідно до п.1 відповідного Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:04:007:0007 та кадастровий номер 6520387500:04:007:0006 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з п.9 відповідного Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 15 602,00 грн та виплачується наступним чином:
--- до 01.09.2022 року – за 2023 рік;
--- до 01.09.2023 року – за 2024 рік;
--- до 01.09.2024 року – за 2025 рік;
--- до 01.09.2025 року – за 2026 рік.
Послався на ч.2 ст.625 ЦК України, ст.ст.526, 610, 611 ЦК України, ч.2 ст.25 Закону України "Про оренду землі".
29 грудня 2023 року та 07 лютого 2025 року відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, що в силу положень ч.1 ст.264 ЦК України вважається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. 
В той же час, в порушення умов п.9 Договору, відповідач, як Орендар, прострочив виконання грошового зобов`язання, а саме не сплативши в повному обсязі орендну плату за 2023, 2024, 2025 роки та 2026 роки у строки, передбачені договором оренди землі. 
Згідно з проведеними розрахунками (Розрахунок наданий) загальний розмір позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача за договором оренди землі № 35454477 складає 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних. 
Згідно з проведеними розрахунками (Розрахунок наданий) загальний розмір позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача за договором оренди землі № 35455799 складає 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних.
У зв`язку з цим, просить задовольнити позов. 

Ухвалою суду від 08.09.2025 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом й постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.09.2025 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
При цьому вказав, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації для підприємства настали та діють форс-мажорні обставини, що підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року. 
Також зазначив, що ПСП "Агрофірма "Роднічок" є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, що підтверджується Витягом з ЄДР. Земельна ділянка, яка орендується, знаходиться в адміністративних межах Чорнобаївської сільської ради, тобто, на території, яка знаходилась в тимчасовій окупації з 01.03.2022 р. до 11.11.2022 р., та на якій велися активні бойові дії, що було реальною постійною загрозою життю та здоров`ю людей, була забрудненою / замінованою вибухонебезпечними предметами, а також є територією можливих бойових дій з 11.11.2022 р. по сьогоднішній день, що підтверджується наказом Мінінтеграції від 22.12.2022 № 309 із змінами та доповненнями, яким затверджено Переліки територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). 
Після деокупації, землі були непридатні для використання у зв`язку із їх забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок активних бойових дій, що також є незалежними від Орендаря обставинами. Починаючи з 11.11.2022 р. ведеться робота з розмінування об`єктів, полів, та інших територій.
22.08.2025 року підприємство отримало відповідь Херсонської обласної військової адміністрації № 01-01-51-9226/0/25/46, у якій було зазначено, коли та які саме роботи проводилися на земельних ділянках з кадастровим номером 6520387500:04:007:0006 та з кадастровим номером 6520387500:04:007:0007, які перебувають у власності позивача та в оренді ПСП "Агрофірма "Роднічок". 
Разом із відповіддю був наданий Акт № 7 від 28.12.2024 року, яким підтверджено факт проведення розмінування та очищення зазначеної земельної ділянки лише 28.12.2024р. Зокрема, підприємство не могло провести посівну та збиральну кампанії, а відтак отримати будь-які доходи від її використання, в т.ч. у 2024 та 2025р.р., враховуючи аграрний рік, який стосується циклу сільськогосподарських робіт та пов`язаних з ними процесів, який включає підготовку ґрунту, посів, догляд за посівами, збір урожаю та інші дії, що є частиною аграрного сектору економіки. 
Таким чином, у 2022-2025 роках відповідач був об`єктивно позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на земельній ділянці. Тобто, ПСП "Агрофірма "Роднічок" не використовувало земельну ділянку позивача внаслідок обставин, не залежних від нього. 
У даній ситуації орендар не мав можливості використовувати земельну ділянку у зв`язку з обов`язковим зупиненням діяльності через проведення активних бойових дій, тимчасову окупацію території та її подальше замінування. Таким чином, відповідно до ст.762 ЦК України, відповідач підлягає звільненню від сплати орендної плати за період фактичного невикористання ділянки. 
Також зазначив, що відповідач дійсно здійснював окремі платежі по двох земельних ділянках у 2023 році в розмірі 8000 грн (по кожній 4000 грн) та у 2025 році в розмірі 8000 грн (по кожній 4000 грн), але ці суми були сплачені відповідачем добровільно, не у відповідь на будь-які претензії чи інші вимоги позивача досудового врегулювання спору. 
Тому, це не є визнанням наявності заборгованості чи іншого обов`язку. 

14.10.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що саме по собі посилання відповідача на введення на всій території країни воєнного стану та наявність листа Торгово-промислової палати України без доведення орендарем, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку, не може вважатись обставинами непереборної сили у даній справі. 
Той факт, що в країні введено воєнний стан і земельна ділянка позивача з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала в окупації не стосується предмета спору так як предметом позовних вимог є заборгованість з орендної плати за 2023 -2026 роки. 
Також у відзиві на позовну заяву відповідач визнає факт часткового розрахунку але зазначає, що ці суми були сплачені ним в якості матеріальної допомоги позивачу у складний період. Однак, відповідач чомусь замовчує той факт, що у платіжній інструкції від 29.12.2023 року та платіжній інструкції від 07.02.2025 року в розділі "Призначення платежу" зазначено: Орендна плата, згідно договору від 01.09.2019 року, а відтак будь-які твердження відповідача про добровільну сплату цих сум або про їх призначення в якості матеріальної допомоги не відповідають фактичним обставинам справи. Наявність форс-мажору не може бути підставою для невиконання зобов`язань і не звільняє від виконання обов`язків за договором, не змінює строків виконання.

20.10.2025 року від відповідача ПСП "Агрофірма "Роднічок" надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого відповідач вважає обставини, наведені у позові та відповіді на відзив необґрунтованими. Також зазначив, що земельна ділянка, яка перебуває у власності позивача, є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та згідно п.1 Договору оренди, передана в оренду ПСП "Агрофірма "Роднічок" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та в період активних бойових дій, забруднення землі вибухонебезпечними предметами, відповідач не міг використовувати землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
У даній ситуації, відповідач не знав, не міг передбачити початку війни, наслідків бойових дій та окупації територій України, а також не міг та не може на це вплинути і це унеможливлює виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності. 
Також позивач не звертався до відповідача із заявами про виплату орендної плати. Відповідач не мав інформації про позивача, а саме перебування його на підконтрольній території Україні (оскільки деякі люди переїхали до рф або інших держав), наявність в нього діючих банківських рахунків/карток, тощо, з метою здійснення оплати не порушуючи вище вказані норми та норми чинного законодавства щодо колабораційної діяльності та відповідальності за це. 
У зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, суд розглянув справу за їх відсутності.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року позов було задоволено. Суд вирішив:
--- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі № 35454477 в розмірі 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних;
--- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі 35455799 в розмірі 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних;
--- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн, всього 8 968,96 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору оренди землі, позивач має право на отримання орендної плати в розмірі 15 602 грн на рік, починаючи з 16.06.2021 року та з того, що сума заборгованості в розмірі 8 000,00 грн за кожну земельну ділянку була сплачена 29 грудня 2023 року та 07 лютого 2025 року в рахунок орендної плати.
Також суд виходив з того, що для застосування ч.6 ст.762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. На думку суду, Лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас, як вказав суд, навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у cправі № 910/7679/22. 
Суд враховував, що підтвердженням настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак, матеріали справи не містять такого сертифікату. Як зазначив суд, факт введення воєнного стану на території України та окупація вказаної земельної ділянки, що могли призвести до забруднення вибухонебезпечними предметами, не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати. На думку суду, самі по собі лише посилання на вказаний факт без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть бути підставою для звільнення від вказаних зобов`язань.
Також суд виходив з того, що відповідачем за період з 2022 року не було надано жодного повідомлення позивачу про неможливість виконання обов`язків за договором оренди земельної ділянки.
Також суд послався на положення ч.2 ст.625 ЦК України.
Крім того, пославшись на ст.ст.133, 137 ЦПК України, суд стягнув сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

На вказане рішення представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що суд не звернув увагу на те, що позивач порушив встановлені судом строки для надання відповіді на відзив (представник позивача адвокат Харченко Д. отримав відзив відповідача 23.09.2025 р., що підтверджується квитанцією про надсилання відзиву сторонам через "Електронний суд" (додається), але, відповідь на відзив позивач надав лише 14.10.2025 р., замість встановленого судом строку – до 29.09.2025 року).
Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства та було обумовлено військовою агресією російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану, окупацією в період з 01.03.2022 року до 11.11.2022 року адміністративних меж Чорнобаївської сільської ради Херсонської території, в яких знаходяться земельні ділянки, які орендуються, проведенням активних бойових дій. Після деокупації землі були не придатні для використання у зв`язку із їх забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок активних бойових дій, що також є незалежними від орендаря обставинами. 
09.02.2023 року за № 00027 підприємство направило звернення до Представництва "ХАЛО ТРАСТ" в Україні з проханням надати допомогу у розмінуванні територій, проте відповіді на нього не отримало. 
Подібні звернення також були направлені до Центру протимінної діяльності, Державної екологічної інспекції України та інших компетентних установ (є в матеріалах справи). 
07.08.2025 року відповідач направив до Херсонської обласної військової адміністрації запит № РД/Вих0278 щодо надання інформації про проведення робіт із розмінування територій у межах Чорнобаївської громади (є в матеріалах справи). 
22.08.2025 року підприємство отримало відповідь Херсонської обласної військової адміністрації № 01-01-51-9226/0/25/46, у якій було зазначено, коли та які саме роботи проводилися ділянках з кадастровими на земельних номерами 6520387500:04:007:0006, 6520387500:04:007:0007, які перебувають у власності позивача та в оренді відповідача. Разом із відповіддю був наданий Акт №7 від 28.12.2024, яким підтверджено факт огляду земельних ділянок, який здійснений лише частково 28.12.2024 р. (є в матеріалах справи). В даному Акті зазначено, що обстеження відбувалося в період з 29.03.2024 р. по 28.12.2024 р. Також у вказаному Акті зазначено, що виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів; приватні компанії, які здійснюють обстеження та розмінування, не є відповідними органами або організаціями, їх діяльність здійснюється на договірних засадах.
Також зазначив, що судом не було враховано й того, що підприємство не могло провести посівну та збиральну кампанії, а відтак отримати будь-які доходи від її використання в т.ч. у період з 2022 по 2025 р.р., враховуючи аграрний рік, який стосується циклу сільськогосподарських робіт та пов`язаних з ними процесів, який включає підготовку ґрунту, посів, догляд за посівами, збір урожаю та інші дії, що є частиною аграрного сектору економіки.
Таким чином, вказав, у 2022-2025 роках ПСП "Агрофірма "Роднічок" було об`єктивно позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність на земельній ділянці. Тобто, ПСП "Агрофірма "Роднічок" не використовувало земельну ділянку позивача внаслідок обставин, не залежних від його (відповідача) волі.
Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що ані Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні", ані умови договорів оренди не містять обов`язку сторін в обов`язковому порядку отримувати сертифікат про настання форс-мажорних обставин. При цьому, вказав, Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 911/589/21, постанова у справі № 908/2287/17 від 19.08.2022 р., від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 14 лютого .2018 у справі №926/2343/16, від 15 червня 2018 у справі №915/531/17, від 26 травня 2020 у справі №918/289/19, від 17 грудня 2020 у справі №913/785/17, від 25 січня 2022 у справі № 904/3886/21). 
Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що положення ч.1 ст.264 ЦК України регулюють лише питання переривання перебігу строку позовної давності, а не визначення факту визнання боргу. При цьому вказав, що діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. Звернув увагу, що відповідач дійсно здійснював окремі платежі по двох земельних ділянках у 2023 році у розмірі 8000 грн по кожній 4000 грн та 2025 році у розмірі 8000 грн по кожній 4000 грн (є в матеріалах справи), але, вказав, ці суми були сплачені відповідачем добровільно, не у відповідь на будь-які претензії чи інші вимоги позивача досудового врегулювання спору. Вказав, що сума, що зазначена у позовній заяві в якості заборгованості, не може вважатися заборгованістю, оскільки Орендар звільнений від зобов`язання сплачувати орендну плату, згідно ч.6 ст.762 ЦК України.
Також вказав, що суд не врахував і того, що для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відсутні підстави, оскільки ці нарахування є похідними (додатковими) від основного зобов`язання, а основне зобов`язання відсутнє в силу ст.762 ЦК України, і відсутнє його порушення. 
Також зазначив, що суд не прийняв до уваги вимоги ст.ст.13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. № 1207-VII, відповідно до яких здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами- підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України, а також на тимчасово окупованій території не застосовуються система електронних платежів НБУ та внутрішньодержавні платіжні системи. А тому, вказав, відповідач, зареєстрований та фактично розташований в Миколаївській області не міг, не мав права фактично, фізично та в інший спосіб здійснювати господарську діяльність на тимчасово окупованій території та перераховувати кошти.
Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що позивач не звертався до відповідача із заявами про виплату орендної плати, натомість відповідач не мав інформації про позивача, а саме перебування його на підконтрольній території України.
Щодо судових витрат зазначив, що сума позову, обсяг доказів по справі, кількість складених процесуальних документів, обсяг витраченого часу є невеликими та не підтверджують заявлену суму в 16 000 грн, враховуючи і те, що це не перша подібна справа даного адвоката (адвокатом Харченком Д. подано декілька позовів про стягнення з ПСП "Агрофірма "Роднічок" орендної плати за оренду його земельної ділянки). А тому вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, здійснені дії, тощо.

У своїй заяві від 21.01.2026 року, поданій через підсистему "Електронний суд", адвокат Харченко Дмитро Миколайович, який діє від імені ОСОБА_1 , не визнає доводів апеляційної скарги і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, також він не заперечує проти розгляду даної справи за відсутності позивачки та її представника, за наявними в матеріалах справи документами. 
Крім того, він додатково довів до відома апеляційного суду, що під час підготовки позовної заяви представником позивача було допущено технічну помилку в нумерації років, за які відбувається стягнення. Зокрема, вказав, в прохальній частині позовної заяви було зазначено, що заборгованість стягується за період з 2023 року по 2026 роки. В той же час, правильною є нумерація, яка охоплює період з 2022 року по 2025 роки. З огляду на зазначене, просив суд врахувати зазначену обставину під час перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції. На його думку, вказана помилка жодним чином не вплинула на правильність проведених розрахунків, в тому числі 3% річних та інфляційних втрат.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 16.02.2026 року о 09:20 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 

Фактичні обставини, встановлені судом

01 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Роднічок" було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6520387500:04:007:0007, загальною площею 3,42 га, строком на сім років.

Відповідно до п.1 Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:04:007:0007 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п.9 цього ж Договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 15 602,00 грн за земельну ділянку та виплачується наступним чином: до 01.09.2022 року – за 2022 рік; до 01.09.2023 року – за 2023 рік; до 01.09.2024 року – за 2024 рік; до 01.09.2025 року – за 2025 рік.

01 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Роднічок" було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6520387500:04:007:0006, загальною площею 3,42 га, строком на сім років.

Відповідно до п.1 Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:04:007:0006 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п.9 цього ж Договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 15 602,00 грн за земельну ділянку та виплачується наступним чином: до 01.09.2022 року – за 2022 рік; до 01.09.2023 року – за 2023 рік; до 01.09.2024 року – за 2024 рік; до 01.09.2025 року – за 2025 рік.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Білозерського раойнного нотаріального округу Херсонської області від 15.06.2021 року, зареєстрованим в реєстрі за №307, ОСОБА_1 отримала спадщину, а саме земельну ділянку площею 3,4200 га, кадастровий номер 6520387500:04:007:0006, що розташована на території Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області.

16.06.2021 року між ОСОБА_1 та ПСП "Агрофірма "Роднічок" укладено договір про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02.09.2019 № 35455799 6520387500:04:007:0006, площа 3,42 га.
Відповідно до умов договору оренди землі, позивач має право на отримання орендної плати в розмірі 15 602 грн на рік, починаючи з 16.06.2021 року.

Сторони не заперечують, що 29 грудня 2023 року та 07 лютого 2025 року відповідач сплатив позивачці в рахунок орендної плати суму заборгованості по 8 000 грн.

Таким чином, сторонами не заперечується, що з урахуванням часткового погашення заборгованості з орендної плати за землю за вказаними двома договорами оренди землі (по 8 000 грн відносно кожного), нарахована заборгованість за ними складає по 54 408 грн (15 602 грн за рік оренди х 4 роки оренди – сплачені 8 000 грн). При цьому позивач вказує на обов`язок відповідача сплатити нараховану орендну плату, натомість відповідач вважає, що з огляду на обставини справи він має бути звільнений від виконання вказаного обов`язку. 

Наявне звернення відповідача ПСП "Аргофірма "Роднічок" від 09.02.2023 року за № 00027 до Представництва "ХАЛО ТРАСТ" в Україні з проханням надати допомогу у розмінуванні територій, відповідь на нього в матеріалах справи відсутня, за твердженням відповідача відповіді надано не було.

07.08.2025 року ПСП "Аргофірма "Роднічок" направило до Херсонської обласної військової адміністрації запит № РД/Вих0278 щодо надання інформації про проведення робіт із розмінування територій у межах Чорнобаївської об`єднаної територіальної громади.

22.08.2025 року відповідач отримав відповідь Херсонської обласної військової адміністрації за № 01-01-51-9226/0/25/46, у якій було зазначено про виконання робіт з очищення місцевості, а саме коли та які саме роботи проводилися, у тому числі на ділянках з кадастровими номерами 6520387500:04:007:0006, 6520387500:04:007:0007, які перебувають у власності позивача та в оренді відповідача. 

Разом із відповіддю був наданий Акт №7 від 28.12.2024 виконаних робіт з очищення земель сільськогосподарського призначення Чорнобаївської об`єднаної територіальної громади від вибухонебезпечних предметів. Згідно вказаного Акту обстеження відбувалося в період з 29.03.2024 р. по 28.12.2024 р., було виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів, які знешкоджені. 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору. 

Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст.526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 вказаного Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За положеннями ст.ст.21, 22 вказаного Закону орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

За положеннями ст.24 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Статтею 96 ЗК України серед обов`язків землекористувачів передбачений такий, як обов`язок своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею (п."в" ч.1). 

Згідно із ч.4 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У цій справі відсутні докази отримання позивачкою орендної плати наперед, проти цього відповідач не заперечує. 

Щодо суті спору

Відповідач по суті заперечує проти позовних вимог, вказуючи про те, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено:
--- військовою агресією російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану, який триває дотепер, 
--- окупацією в період з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року території Херсонської області, на якій розташовані орендовані земельні ділянки, та ведення на ній активних бойових дій, що було реальною постійною загрозою життю та здоров`ю людей, 
--- забрудненням/замінуванням вибухонебезпечними предметами земельних ділянок, наданий Акт № 7 від 28.12.2024 року підтверджує факт проведення розмінування та очищення зазначеної земельної ділянки лише 28.12.2024р,
--- тим, що вказана територія наразі є територією можливих бойових дій з 11.11.2022 р. по сьогоднішній день, що підтверджується наказом Мінінтеграції від 22.12.2022 № 309
--- неможливістю провести посівну та збиральну кампанії, а відтак отримати будь-які доходи від її використання, в т.ч. у 2024 та 2025р.р., враховуючи аграрний рік, який стосується циклу сільськогосподарських робіт та пов`язаних з ними процесів, який включає підготовку ґрунту, посів, догляд за посівами, збір урожаю та інші дії, що є частиною аграрного сектору економіки,
--- зупиненням діяльності підприємства через проведення активних бойових дій, тимчасову окупацію території та її подальше замінування,
--- тим, що позивач не звертався до відповідача із заявами про виплату орендної плати; зі свого боку відповідач не мав інформації про позивача, а саме перебування його на підконтрольній території Україні (оскільки деякі люди переїхали до рф або інших держав), а також наявність в нього діючих банківських рахунків/карток, тощо, з метою здійснення оплати без порушення норм чинного законодавства щодо колабораційної діяльності та відповідальності за це.

Таким чином, відповідно до ст.762 ЦК України, відповідач вважає, що він підлягає звільненню від сплати орендної плати за період фактичного невикористання ділянки. 

У цій справі сторона позивача у позовній заяві, а разом з нею й суд першої інстанції допустилися технічної помилки в нумерації років, за які відбувається стягнення, вказавши, що орендна плата виплачується наступним чином: 
--- до 01.09.2022 року – за 2023 рік;
--- до 01.09.2023 року – за 2024 рік;
--- до 01.09.2024 року – за 2025 рік;
--- до 01.09.2025 року – за 2026 рік,
тобто по суті виплачується наперед. Про це представник позивача зазначив у заяві від 21.01.2026 року, адресованій на адресу апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції на підставі аналізу наданих договорів оренди встановив, що орендна плата виплачується наступним чином: до 01.09.2022 року – за 2022 рік; до 01.09.2023 року – за 2023 рік; до 01.09.2024 року – за 2024 рік; до 01.09.2025 року – за 2025 рік.

У цій справі сторонами по суті не заперечується, і з приводу цього по суті спір відсутній, що сума орендної плати за договором оренди землі № 35454477 складає 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2022-2025 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних, також і сума орендної плати за договором оренди землі № 35455799 складає 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2022-2025 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних.

Сторона відповідача розрахунок позивача щодо нарахованих 3% річних та суми інфляційного збільшення боргу по суті не заперечила, на його спростування свого розрахунку не надала, а тому суд апеляційної інстанції, вивчивши надані позивачем розрахунки, приймає їх до уваги разом з іншими доказами.

Щодо орендної плати за договорами оренди землі

У цій справі встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на території Чорнобаївської сільської ради, Білозерського району, Херсонської області.

У період з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року вказана територія перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації. 

Зазначене підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Вказане підтверджується також Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, який є чинним. 

У позові зазначено про те, що відповідач не сплатив орендну плату за вказаними двома договорами оренди землі за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, погасивши лише по 8 000 грн по кожному договору. Відповідач цей факт не заперечив. 

28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті лист щодо військової агресії російської федерації проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану. Таким чином, ОСОБА_3 підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022).

Воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"). 

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки:
--- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;
--- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;
--- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 у справі № 922/999/22 викладено наступні висновки:
--- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні";
--- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку;
--- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
--- Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" мають загальний характер та підлягають застосуванню, у тому числі до орендних правовідносин (у питанні звільнення від сплати орендної плати на підставі форс-мажорних обставин з огляду на введення воєнного стану), що підтверджується також і висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 916/1788/22.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма ч.6 ст.762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи зазначене, вважає за необхідне провести окремий розгляд питання щодо сплати орендної плати за землю за 2022 рік, коли відповідна територія, на якій розташовані спірні земельні ділянки, протягом більшого часу перебували в окупації і була де окупована лише 11 листопада 2022 року, а також за 2023-2025 роки, коли відповідна територія, на якій розташовані спірні земельні ділянки, вже була деокупована.

Аналізуючи надані докази, апеляційний суд вважає, що в 2022 році орендар був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати.

При цьому апеляційний суд враховує, що сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Орендар не зміг провести посівну компанію в 2022 році й фактично залишився без доходу за 2022 рік. Тимчасова окупація території у 2022 році, на якій розташовані спірні земельні ділянки, впливає на можливість орендаря використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням, проводити посівну компанію, збирати врожай тощо, по суті унеможливила проводити вказані дії. 

Також слід враховувати й те, що вказана територія, на якій відбувалися активні бойові дії, була забруднена вибухонебезпечними предметами, що є незалежними від орендаря обставинами, що підтверджується наданим Актом №7 від 28.12.2024. 

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, орендар не допустив умисне порушення умов договору. Вина орендаря у несплаті орендної плати до 01.09.2022 року за 2022 рік відсутня. 

Як наслідок, згідно з ч.6 ст.762 ЦК України, наймач має бути звільнений від плати орендної плати за 2022 рік.

Щодо сплати орендної плати за землю за 2023-2024 роки апеляційний суд враховує наступне.

Як вказувалось, з 11 листопада 2022 року відповідна територія, на якій розташовані спірні земельні ділянки, була деокупована. Тобто, вирішуючи питання можливості сплати орендарем орендної плати, слід враховувати зазначене та оцінити докази, надані сторонами на підтвердження обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.ст.614 та 615 ЦК України позивач як орендодавець у разі систематичного невиконання орендарем умов договору оренди, а саме шляхом систематичної несплати орендної плати за користування земельними ділянками, має право притягти орендаря до відповідальності шляхом зобов`язання у судовому порядку погасити заборгованість зі сплати орендної плати у повному обсязі, а також скористатися правом на односторонню відмову від виконання зобов`язання шляхом розірвання договору оренди.

Положеннями ст.617 ЦК України передбачена можливість звільнення сторони, яка порушила умови договору, від відповідальності за умови доведення ним, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що після деокупації правобережжя Херсонської області, на якому розташовані спірні земельні ділянки, належні позивачу, протягом 2023-2024 років землі були непридатні для використання у зв`язку із їх забрудненням вибухонебезпечними предметами внаслідок активних бойових дій, що є незалежними від орендаря обставинами. 

Вказані обставини підтверджуються зверненнями у 2023-2025 роках орендаря (відповідача) до різних установ з питання забруднення землі вибухонебезпечними предметами та її розмінування, що підтверджується наданими доказами. 

Актом №7 від 28.12.2024 виконаних робіт з очищення земель сільськогосподарського призначення підтверджується той факт, що при обстеженні в період з 29.03.2024 р. по 28.12.2024 р. території, на якій розташовані також і спірні земельні ділянки, було виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів, які знешкоджені.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що також і в 2023-2024 роках орендар був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Адже, як вже вказувалось, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства, через забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами орендар не зміг провести посівну компанію в 2023-2024 роках й фактично залишився без доходу. 

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, орендар не допустив умисне порушення умов договору у 2023-2024 роках, порушення відповідачем у 2023-2024 роках умов договорів оренди землі сталося внаслідок унеможливлення ведення ним господарської діяльності на земельних ділянках, зокрема, і позивача, його вина у несплаті орендної плати за вказані роки відсутня.

А тому слід дійти висновку про звільнення відповідача від відповідальності за несплату орендної плати у 2023-2024 роках.

Як наслідок, згідно з ч.6 ст.762 ЦК України, наймач має бути звільнений від плати орендної плати за вказаний період.

Щодо сплати орендної плати за землю за 2025 рік апеляційний суд виходить з наступного.

Як вказувалось, Актом №7 від 28.12.2024 виконаних робіт з очищення земель сільськогосподарського призначення підтверджується той факт, що при обстеженні в період з 29.03.2024 р. по 28.12.2024 р. території, на якій розташовані також і спірні земельні ділянки, було виявлено 484 од. вибухонебезпечних предметів, які знешкоджені.

Тобто, встановлено, що з початку 2025 року територія, на якій розташовані спірні земельні ділянки, була вже розмінована, була вільною від вибухонебезпечних предметів, а тому орендар (відповідач) мав усі можливості використовувати землю за цільовим призначенням, тобто мав можливості виконувати свої зобов`язання за договорами оренди землі.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи й дав належну оцінку зібраним доказам, а тому прийшов до вірного висновку про те, що у справі відсутні докази сплати відповідачем на користь позивача орендної плати, крім сплати за 2022-2024 роки, за який вина орендаря у несплаті орендної плати відсутня, також за 2025 рік за умовами договору оренди землі.

Також суд обґрунтовано зазначив, що факт введення воєнного стану на території України та окупація території, на якій розташовані спірні земельні ділянки, що могли призвести до забруднення вибухонебезпечними предметами, не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем їх у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати. Як правильно вказав суд, самі по собі лише посилання на вказаний факт без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть бути підставою для звільнення від вказаних зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не довів, що мав об`єктивну неможливість у 2025 році використовувати орендовані земельні ділянки у своїй господарській діяльності, адже матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували, що земельні ділянки не могли бути використані за їх цільовим призначенням. При цьому апеляційний суд враховує, що в 2025 році правобережжя Херсонської області, на якій розташовані спірні земельні ділянки, після деокупації 11.11.2022 року, було вільне від окупантів, лінія фронту з часу деокупації по суті проходить по руслу річки Дніпро, що в певній мірі є стабілізуючим фактором. 

Також, як правильно вказав суд першої інстанції, відповідач не звертався до позивачки з повідомленнями про наявність обставин, які унеможливлювали виконання ним договірних зобов`язань у 2025 році, не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та неможливістю обробітку землі.

Крім того, загальне посилання на воєнний стан або лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року не є достатніми підставами для безумовного звільнення від виконання зобов`язань з виплати орендної плати за землю за 2024-2026 роки, оскільки такий лист носить загальний характер і не містить ідентифікації конкретного зобов`язання відповідача. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема висновків Верховного Суду у справах № 910/8580/22, № 910/14244/20 та інших, сторони, що посилаються на форс-мажор, повинні довести його наявність у конкретному випадку та безпосередній вплив на виконання їхніх зобов`язань, чого у цій справі відповідачем не зроблено.

Суд обґрунтовано враховував, що підтвердженням настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак, як вказав суд, матеріали справи такого сертифікату не містять.

Встановивши, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати орендної плати до 01.09.2025 року за 2025 рік за договорами оренди землі сільськогосподарського призначення, суд дійшов правильного висновку про стягнення вказаної заборгованості. 

Крім того, розглядаючи вказаний спір, суд апеляційної інстанції також враховує наступне.

Позивач є власником вказаних двох земельних ділянок. Як орендодавець він передав їх в оренду відповідачу, очікуючи від останнього сплати орендної плати. Тобто, для позивача єдиним призначенням спірних земельних ділянок є отримання відповідного доходу: або в результаті передання їх в оренду, або в результаті самообробітку. Відповідач, орендуючи землю, також має на меті отримання прибутку. Проте між власником землі та її орендарем існує суттєва різниця: орендодавець виступає у якості власника землі, він вже має її у своїй власності, а орендар лише планує отримати дохід від оренди землі. Таким чином, неотримання орендодавцем орендної плати за свою землю по суті позбавляє його своєї власності.

У цій справі, як вбачається, відмова в задоволенні позовних вимог (крім вимоги про стягнення орендної плати за землю за 2022-2024 роки) по суті буде означати позбавлення позивача його орендної плати за свою землю та/або у позбавленні його права на повернення земельних ділянок від орендаря внаслідок несплати останнім орендної плати за вказаних обставин. Тобто, позивач по суті буде позбавлений (тимчасово на невизначений час або взагалі) своєї власності: з одного боку, земельні ділянки будуть належати на праві оренди орендареві і позивач їх не отримає у своє володіння, а, з іншого боку, і орендна плата йому не буде сплачена. Отже, за таких обставин орендодавець хоча і буде вважатися формальним власником земельних ділянок, однак по суті жодного зиску з цього мати не буде. Саме така ситуація і склалася за обставинами справи, адже повномасштабна війна рф проти нашої держави триває вже чотири роки і час її завершення, як і час повоєнного відновлення, наразі невідомі. Таким чином, гіпотетична відмова в позові повністю призведе до того, що позивач, як орендодавець, як за минулий час, так і наперед на невизначений час буде позбавлений своєї власності, що по суті означає порушення справедливого балансу між інтересами орендаря та інтересами позивача як орендодавця, оскільки позивач буде фактично позбавлений як своєї землі, так і орендної плати, в той час як відповідач жодних обтяжень нести не буде. 

У випадку ж задоволення позову про стягнення орендної плати за землю за 2025 рік кожна зі сторін залишається при своїх інтересах, зокрема і відповідач, відносно якого, за обставинами справи, не доведено, що він буде нести якийсь надмірний тягар. 

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за кожну з двох земельних ділянок відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату за землю за 2025 рік. 
Такого ж правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 25.06.2025 року у справі № 610/941/24, в якій погодився з тим, що у відповідача відсутня вина за невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2022 рік, оскільки орендар не міг користуватися в цей час земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, не провів посівну компанію та компанію зі збору врожаю, що розташована на території Харківської області, яка у період з 28 лютого по 11 вересня 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації. Натомість, погодився з тим, що за 2023 рік орендна плата має бути виплачена.

У справі встановлено, що 29 грудня 2023 року та 07 лютого 2025 року відповідач сплатив позивачці в рахунок орендної плати суму заборгованості по 8 000 грн за вказаними двома договорами оренди землі (по 4 000 грн за кожну з двох земельних ділянок). 

Як вже вказувалось, сторонами не заперечується, що з урахуванням часткового погашення заборгованості з орендної плати за землю за вказаними двома договорами оренди землі (по 8 000 грн відносно кожного), нарахована заборгованість за ними складає по 54 408 грн (15 602 грн за рік оренди х 4 роки оренди – сплачені 8 000 грн). При цьому позивач вказує на обов`язок відповідача сплатити нараховану орендну плату, натомість відповідач вважає, що з огляду на обставини справи він має бути звільнений від виконання вказаного обов`язку.

За відсутності доведення іншого, апеляційний суд вважає, що вказані платежі по 8 000 грн кожний (29 грудня 2023 року та 07 лютого 2025 року) слід враховувати на сплату орендної плати відповідно за 2023 рік за обидві земельні ділянки (яку слід було сплатити до 01.09.2023 року) та за 2025 рік за обидві земельні ділянки (по 4 000 грн відносно кожної), яку слід було сплатити до 01.09.2025 року.

Щодо часткової сплати орендної плати за 2023 рік (по 4 000 грн за кожну з двох земельних ділянок), апеляційний суд виходить з того, що це було бажанням самого орендаря, його добровільним волевиявленням, не у відповідь на будь-які претензії чи інші вимоги позивача досудового врегулювання спору, але це не є підставою для висновку про те, що він (відповідач) має обов`язок сплатити орендну плату в повному обсязі за 2023 рік або за інший рік, крім 2025 року. 

Крім того, з урахуванням внесення відповідачем платежу в 8000грн (07.02.2025 року) в рахунок сплати орендної плати за дві земельні ділянки за 2025 рік, тобто по 4000 грн за кожну, наявні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення орендної плати за 2025 рік в розмірі по 11 602,00 грн за кожну з двох земельних ділянок (15602грн на рік – 4000грн), а рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим. 

Також, враховуючи, що на час подання позову (01.09.2025 року) по суті ще відсутній будь-який час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем щодо сплати орендної плати за 2025 рік (адже мав сплатити її до 01.09.2025 року), то відсутні підстави для стягнення 3 % річних та інфляційного збільшення боргу.

Узагальнюючі підсумки

Враховуючи наведене, наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині встановлення фактичних обставин щодо термінів виплати орендної плати за 2022-2025 роки шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Крім того, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за землю щодо кожної з двох земельних ділянок, а саме підлягає стягненню орендна плата за 2025 рік в розмірі по 11 602,00 грн за кожну з двох земельних ділянок.

Щодо доводів апеляційної скарги

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неврахування судом того, що невиконання умов договору за 2023-2025 роки відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено форс-мажорними обставинами, а саме військовою агресією російської федерації проти України, окупацією у 2022 році території Херсонської області, на якій розташовані земельні ділянки, непридатність їх для використання у зв`язку із забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок активних бойових дій, що також є незалежними від орендаря обставинами, неможливість здійснення підприємством господарської діяльності у 2022-2025 роках.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що самі по собі вказані обставини без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договорами оренди землі у 2025 році не можуть свідчити про очевидну неможливість використання у вказаний період земельної ділянки відповідачем у своїй господарській діяльності. Також апеляційний суд враховує те, що процедура розмінування та приведення відповідних земельних ділянок у стан, придатний для господарської діяльності, передбачає активну поведінку орендаря, яка включає звернення до відповідних компетентних органів для організації обстеження земель, ініціювання процедур розмінування та вжиття інших необхідних заходів для забезпечення використання цих земель. Розмінування земельних ділянок було закінчено 28.12.2024 року, про що свідчить Актом №7 від 28.12.2024 виконаних робіт. Тому в даному випадку суд правомірно не зміг зробити висновок, що орендар не міг використовувати вказану земельну ділянку у 2025 році через об`єктивні причини. Звернення відповідача 09.02.2023 року до Представництва "ХАЛО ТРАСТ" в Україні з проханням надати допомогу у розмінуванні територій, звернення його до Центру протимінної діяльності, Державної екологічної інспекції України та інших компетентних установ з цього приводу, а також до Херсонської обласної військової адміністрації від 07.08.2025 року, за умови відсутності відповідних доказів, не може безумовно свідчити про доведення відповідачем факту неможливості використання спірних земельних ділянок у 2025 році. 
Також стосовно листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини – військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань (вказаний вище правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 у справі № 922/999/22). У цій справі відповідач не надав доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства у 2025 році. Апеляційний суд також враховує, що відповідач також не надав доказів того, що підприємство у 2025 році зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, він не довів існування в зазначений період форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2025 рік, також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислові палати в Україні із засвідченням таких обставин. 
Також слід залишити поза увагою й посилання скаржника на вимоги ст.ст.13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", на те, що відповідач не мав інформації про позивача, а саме перебування його на підконтрольній території України і що відповідач, зареєстрований та фактично розташований в Миколаївській області не міг, не мав права фактично, фізично та в інший спосіб здійснювати господарську діяльність на тимчасово окупованій території та перераховувати кошти.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що за наслідком розгляду скарги враховано неможливість здійснення відповідачем господарської діяльності у 2022-2024 роках, натомість враховано, що на час подання позову відповідач не сплатив орендну плату за 2025 рік. 
Також підлягають відхиленню й посилання на те, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, здійснені дії, тощо. При цьому апеляційний суд враховує доведеність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованість, необхідність та співмірність з урахуванням характеру правовідносин, обсягу наданих правничих послуг та ціни позову. При цьому наявні підстави для проведення розподілу судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України.
Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого рішення та не містять в собі підстав для його скасування, підлягають відхиленню інші доводи апеляційної скарги. 

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України:
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1);
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову – на відповідача;
2) у разі відмови в позові – на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову наявні підстави для проведення розподілу судових витрат. 

У цій справі позивач просив стягнути заборгованість з орендної плати за землю щодо двох земельних ділянок в розмірі 128 899,14 грн (64 449,57 грн х 2 земельні ділянки), апеляційний суд ухвалив стягнути 23 204,00 грн (11 602,00 грн х 2 земельні ділянки) орендної плати за землю щодо вказаних двох земельних ділянок. Тобто, вважається, що загалом позовні вимоги задоволено на 18%.

Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову, а саме в розмірі 174,41 грн. Відповідно, підлягають зменшенню й витрати на правничу допомогу до 1 440,00 грн (8 000 грн – 82%). 

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.374, ст.375, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України: 
--- в частині встановлення фактичних обставин щодо термінів виплати орендної плати за 2022-2025 роки за договорами оренди землі слід змінити, виклавши у вказаній частині його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; 
--- в частині стягнення заборгованості за договором оренди землі № 35454477 слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивачки заборгованості за договором оренди землі № 35454477 з 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних до 11 602,00 грн, з яких: 11 602,00 грн – заборгованість з орендної плати за землю за 2025 рік; 
тобто, слід стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором оренди землі № 35454477 в розмірі 11 602,00 грн, з яких: 11 602,00 грн – заборгованість з орендної плати за землю за 2025 рік;
--- в частині стягнення заборгованості за договором оренди землі № 35455799 слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивачки заборгованості за договором оренди землі № 35455799 з 64 449,57 грн, з яких: 54 408,00 грн – заборгованість з орендної плати за 2023-2026 роки; 7 841,73 грн – інфляційне збільшення боргу та 2 199,84 грн – 3 % річних до 11 602,00 грн, з яких: 11 602,00 грн – заборгованість з орендної плати за землю за 2025 рік;
тобто, слід стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором оренди землі № 35454477 в розмірі 11 602,00 грн, з яких: 11 602,00 грн – заборгованість з орендної плати за землю за 2025 рік;
--- в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на судовий збір та витрат на правничу допомогу слід змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на судовий збір з 968,96 грн до 174,41 грн, а також зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 8 000,00 грн до 1 440,00 грн. 

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сергєєвої Катерини Олександрівни, яка діє від імені Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок", задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року в частині встановлення фактичних обставин щодо термінів виплати орендної плати за 2022-2025 роки за договорами оренди землі змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості з орендної плати за землю змінити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок" (місце знаходження: Миколаївська область, с. Миколаївка, Олександрівка, вул. І.Франка, 13-а, ЄДРПОУ 19292651) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором оренди землі № 35454477 в розмірі 11 602,00 грн (одинадцять тисяч шістсот дві гривні), з яких: 11 602,00 грн – заборгованість з орендної плати за землю за 2025 рік. 

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок" (місце знаходження: Миколаївська область, с. Миколаївка, Олександрівка, вул. І.Франка, 13-а, ЄДРПОУ 19292651) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором оренди землі № 35455799 в розмірі 11 602,00 грн (одинадцять тисяч шістсот дві гривні), з яких: 11 602,00 грн – заборгованість з орендної плати за землю за 2025 рік. 

Зменшити розмір стягнутих з Приватного сільськогосподарського підприємства "Аргофірма "Роднічок" на користь ОСОБА_1 витрат на судовий збір з 968,96 грн до 174,41 грн (сто сімдесят чотири гривні 41 коп) та витрат на правничу допомогу з 8 000,00 грн до 1 440,00 грн (одна тисяча чотириста сорок гривень). 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повної постанови – 16 лютого 2026 року.

Головуючий     _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:      _ _ _ _ _ _ _ _ _   Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _   І.В. Склярська