Єдиний унікальний номер 719/126/26
Номер провадження 2/719/101/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року           м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:
судді Цицак В.Л.,
за участю секретаря Тартус І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новодністровськ, Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») надійшла позовна заява ТзОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 43083,25 грн., судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначають, що 19 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авентус Україна» шляхом обміну електронними повідомленнями укладено Договір про надання споживчого кредиту №2803239, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Закону України «Про електронну комерцію». За умовами Договору Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 360 днів на умовах визначених кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Вказує, що ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами. Натомість ОСОБА_1 не виконав належним чином умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 43083,25 грн., з яких 13135,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 29948,25 грн. заборгованість за відсотками. Повідомляють, що право грошової вимоги по вищезгаданому кредитному договору перейшло від ТзОВ «Авентус Україна» до ТзОВ «ФК «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 28072021 від 28.07.2021р., а в подальшу до ТзОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024р. З огляду на зазначене, ТзОВ «Факторинг Партнерс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 43083,25 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.
Ухвалою суду від 10.03.2026р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 06 квітня 2026 року о 09 год. 00хв., яке відкладено за клопотанням представника відповідача на 22 квітня 2026 року о 10 год. 00 хв.
01 квітня 2026 року представник відповідача Батраков М.Ю. подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с. 101). Водночас, при вирішенні питання про судовий збір просив застосувати правила ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі є завищеними, неспівмірні із складністю справи та не відповідають середнім ринковим цінам у даному регіоні, відсутні належні докази їх реальності.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного документа, складеною секретам судового засідання Тартус І.М. (а.с. 99-100), в таке засідання не з`явилися.
При цьому, в прохальній частині позову представник позивача зазначив про розгляд справи у спрощеному провадженні за відсутності представника позивача, у випадку неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 1-5).
Представник відповідача Батраков М.Ю. у заяві від 20.04.2026р. також просив розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника (а.с. 101).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 19 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авентус Україна» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2803239 (надалі - Кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника Кадика С.Д., відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), та уповноваженою особою кредитодавця ТзОВ «Авентус Україна» директором ОСОБА_2 (а.с. 7-10).
Порядок надання фінансових послуг ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» встановлюють Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (нова редакція), затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020р. (а.с. 14-17), ознайомившись з якими та інформацією на Веб-сайті, Клієнт, відповідно до п.14.2. розділу 14. Зазначених Правил, погоджується, що отримав від Товариства в повній мірі достовірну інформацію, яка може бути не обхідною для прийняття рішення щодо отримання Кредиту.
Згідно з п. 1.1. розділу 1 Кредитного договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомого ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядок передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.
Згідно з п. 1.2.-1.3., 1.6. розділу 1 Кредитного договору на умовах встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні на споживчі (особисті) потреби в загальному розмірі 15000,00 грн., а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.5. розділу 1. Кредитного договору процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: знижена процентна ставка 1,33 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в п.п. 1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1.-4.6. цього Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.
Згідно з п. 2.1., 2.2. розділу 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих днів (банківських) днів з моменту укладення Договору.
У листі вих. №6546-ВП від 09.02.2026р. зазначено, що 19 серпня 2020 року провайдер ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» на підставі договору ВП-200417-1 від 20.04.2017р. здійснило за дорученням ТзОВ «Авентус Україна» успішний переказ коштів на суму 15000,00 грн., маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 110264, номер транзакції в системі WayForPay-creditplus-10059973 (а.с. 18-19).
При цьому, номер карти у листі ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» (а.с. 18-19), відповідає номеру карти, вказаному ОСОБА_1 у Кредитному договорі (а.с. 7-10).
Кредит вважається наданим відповідно до п. 2.4. Кредитного договору в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1. Договору.
Відповідно до п. 1.4. розділу 1 Кредитного договору Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору.
Так, згідно з Графіком платежів до Кредитного договору загальна вартість кредиту – 15000, 00 грн., сума нарахованих процентів – 5985,00 грн., дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів – 18.09.2020р.; кількість платежів/періодичність внесення – один/одноразово (а.с. 11).
Нарахування процентів за Договором відповідно до п. 3.1., 3.2. розділу 3. Кредитного договору здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, відбулася пролонгація cтpoкy кредиту відповідно до Розділу 4 Договору, де проценти нараховуються i за дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день.
У п. 2.5 Кредитного договору вказано, що кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.
Згідно з п. 4.1. розділу 4. Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5. Договору. Відповідно до п. 4.2.-4.3. розділу 4. Кредитного договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3. Договору. Пропозиція (оферта) споживача про продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем.
При цьому, у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту, згідно з п. 4.5. розділу 4. Кредитного договору, розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п. 4.3. Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
У п. 5.3. розділу 5. Кредитного договору визначено, що Споживач має право достроково повернути кредит як в повному обсязі, так i частинами в порядку передбаченому Договором, сплативши процента за користування кредитом виходячи з фактичного залишку суми кредиту та фактичного строку користування кредитом; відмовитись від укладення цього Договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов, тобто письмово повідомити про це Товариство не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання та отримання примірника цього Договору; у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений термін у повному обсязі, ініціювати продовження (пролонгацію) строку, на який надається кредит у порядку, визначеному Договором.
Згідно з п. 5.1. розділу 5. Кредитного договору Товариство має право вимагати від Споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором; укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором a6o договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача.
Натомість, Споживач відповідно до п. 5.4. розділу 5. Кредитного договору зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором; виконувати інші обов`язки, передбачені цим Договором, Правилами та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 6.1. розділу 6. Кредитного договору Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їx розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, а у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредиту, не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Споживачу в особистому кабінеті.
Споживач згідно з п. 6.3. розділу 6. Кредитного договору здійснює платежі за Договором у такій черговості: - у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чepгoю, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту; - у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: строкові зобов`язання по процентах; строкові зобов`язання по кредиту; - у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором.
Відповідно до п. 7.1. розділу 7. Кредитного договору Сторони несуть відповідальність за порушення умов Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору.
Договір вважається укладеним відповідно до п. 9.2., 9.3. розділу 9. Кредитного договору з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Усі неврегульовані цим Договором правовідносини Сторін регулюються чинним законодавством України.
Крім цього, згідно з п. 9.8. розділу 9. Кредитного договору, підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Умови Кредитного договору відповідають інформації із Паспорта споживчого кредиту (а.с. 10-12), згідно з яким кредит в розмірі 15000, 00 грн. надається на 30 днів, шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної Споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Процентна ставка фіксована. Знижена процента ставка становить 486,78% річних (1,33% в день) та застосовується, якщо протягом строку кредитування (+3 дні) споживач здійснить повне погашення заборгованості. Стандартна процента ставка становить 695,40% річних (1,90% в день) та застосовується, якщо протягом строку кредитування (+3 дні) споживач не здійснить повне погашення заборгованості, а також в період пролонгації та прострочення.
На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Авентус Україна» надано Картку обліку Договору (розрахунок заборгованості) по Кредитному договору №2803239 від 19.08.2020р., що складена ТзОВ «Авентус Україна» за період з 19 серпня 2020 року по 27 липня 2021 року (надалі - Розрахунок заборгованості) (а.с. 21-28).
Як вбачається із Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 проценти нараховувались наступним чином:
- з 19 серпня 2020 року по 17 вересня 2020 року за ставкою 1,33% в день у розмірі 5985,00 грн., які останній оплатив 18 вересня 2020 року; 
- з 19 вересня 2020 року по 18 жовтня 2020 року за ставкою 1,90% в день у розмірі 8550,00 грн., які він оплатив 18 жовтня 2020 року;
- з 19 вересня 2020 року по 18 жовтня 2020 року за ставкою 1,90% в день у розмірі 8550,00 грн., які він оплатив 18 жовтня 2020 року;
- з 19 жовтня 2020 року по 17 листопада 2020 року за ставкою 1,90% в день у розмірі 8550,00 грн., які він оплатив 17 листопада 2020 року;
- з 18 листопада 2020 року по 28 листопада 2020 року за ставкою 1,90% в день у розмірі 3135,00 грн., які він оплатив 28 листопада 2020 року. Окрім того, було частково погашено тіло кредиту в розмірі 1865,00 грн.;
- з 29 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року за ставкою 1,90% в день у розмірі 4741,74 грн., які він оплатив 17 грудня 2020 року;
- з 18 грудня 2020 року до 16 квітня 2021 року за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від суми кредиту у розмірі 29948,25 грн.
Таким чином, із врахуванням проведених ОСОБА_1 часткових погашень боргу, заборгованість останнього перед Товариством згідно із Розрахунком заборгованості становить 43083,25 грн., з яких за тілом кредиту 13135,00 грн. та за відсотками 29948,25 грн.
28 липня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу №28072021 (надалі – Договір від 28.07.2021р.) (а.с. 32-37)
Відповідно до п. 1.1. Договору від 28.07.2021р. Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань, процент за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 1.2 зазначеного Договору від 28.07.2021р. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників – підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною Договору. 
Цього ж дня, між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №28072021 від 28.07.2021р. (а.с. 35)
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 28.07.2021р. до Договору факторингу №28072021 від 28.07.2021р. ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №2803239 на загальну суму 43083,25 грн., з яких 13135,00 грн. за тілом кредиту та 29948,25 грн. за відсотками (а.с. 36-37).
При цьому, ТзОВ ФК «ЄАПБ» нарахування процентів не проводило; коштів від ОСОБА_1 на погашення заборгованості по Кредиту новий кредитор не отримував.
23 травня 2024 року між ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТзОВ «Факторинг Партнерс», яке є фінансовою установою із основним видом економічної діяльності 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (основний), 64.19 інші види грошового посередництва, (а.с. 54, 57), укладено Договір факторингу №23/05/24 з додатковою угодою №1 від 20.12.2024р. до нього (а.с. 38-47), за умовами п.1.1. якого Фактор передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження Клієнту за плату, а Клієнт відступає Факторові Права Вимоги до Боржників, зазначених в Реєстрі Заборгованостей (Додаток №1 до Договору), в розмірі Портфеля Заборгованості.
Відповідно до п. 5.2. Договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024р. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру Заборгованості в електронному вигляді), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані Сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами Договору. Акти прийому-передачі (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення Договору.
В цей же день між ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» підписано акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей в друкованому (підписаному) вигляді за Договором факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024р. та Реєстру Заборгованості в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024р. (а.с. 49-50)
Відповідно до Реєстру Заборгованості №1 від 23.05.2024р. до Договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024р. ТзОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2803239 від 19.08.2020р. на загальну суму заборгованості 43083,25 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 13135,00 грн., сума заборгованості за відсотками 29948,25 грн. (а.с. 51-52).
При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №2803239 від 19.08.2020р., складеному ТзОВ «Факторинг Партнерс», останні нарахування процентів не проводили; коштів від ОСОБА_1 на погашення заборгованості по Кредиту новий кредитор не отримував (а.с. 31).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243св20).
Як вбачається з матеріалів справи, у Договорі про надання споживчого кредиту №2803239 від 19.08.2020р. відповідач вказав своє ім`я, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер карткового рахунку, місце проживання, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною кредитного договору, зокрема, здійснення підпису ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 уклав у письмовій формі Договір про надання споживчого кредиту №2803239 від 19.08.2020р. на суму 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.
Отримання відповідачем ОСОБА_1 19 серпня 2020 року коштів за Кредитним договором №2803239 від 19.08.2020р. підтверджується листом ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» №6546-ВП від 09.02.2025р., за підписом директора ОСОБА_3 , з якої вбачається, що кошти в сумі 15000,00 грн. перераховано на картку № НОМЕР_2 , що відповідає номеру картки, який вказано ОСОБА_1 у Кредитному договорі.
Відповідач ОСОБА_1 визнав факт укладення Кредитного договору №2803239 від 19.08.2020р. та отримання кредитних коштів. 
Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримав кошти та сторони Кредитного договору узгодили істотні умови такого договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, умову продовження строку надання кредиту, процентну ставку та порядок нарахування відсотків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно з ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Як зазначалось вище згідно з п. 1.4. розділу 1 Кредитного договору строк кредиту 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору, а саме відповідно до п. 4.1. Кредитного договору може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2.-4.5. Договору.
Згідно з Карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) по Кредитному договору №2803239 від 19.08.2020р., складеною ТзОВ «Авентус Україна» за період з 19 серпня 2020 року по 27 липня 2021року (надалі - Розрахунок заборгованості) (а.с. 21-28), в результат оплати ОСОБА_1 нарахованих відсотків, відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору, декілька разів відбулася пролонгація строку кредиту у відповідності до п. 4.1., 4.3. Кредитного договору щоразу на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1, 90 % в день від суми кредиту (п. 1.4., 1.5.2. Кредитного договору).
Тобто, враховуючи останню оплату нарахованих відсотків 17 грудня 2020 року, суд приходить до висновку, що строк кредитування був продовжений з 19 вересня 2020 року до 16 січня 2021 року.
Надалі, оскільки ОСОБА_1 17 січня 2021 року не провів дій щодо оплати нарахованих процентів на суму кредиту, то строк кредитування закінчився 16 січня 2021 року.
Натомість ТзОВ «Авентус Україна» здійснило нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом з 19 серпня 2020 року до 16 квітня 2021 року в сумі 29948,25 грн. (120 днів користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від суми кредиту) на підставі п. 1.5.2. Кредитного договору, які просить стягнути позивач.
Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16 та від 24.05.2023р. у справі № 408/8199/16-ц.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а строк кредитування сплив, то така бездіяльність позичальника є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст.1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи ч. 2 та 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.
У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст.625 ЦК України (пункт 107 цієї постанови).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 звернула увагу, що для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 122, 123).
Із аналізу положень абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору вбачається, зокрема, що у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту (період прострочення), Позичальник сплачує Кредитодавцю відсотки за користування кредитом відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Отже, зміст цього пункту Кредитного договору не свідчить, що передбачені ним відсотки можуть бути нараховані після припинення дії договору відповідно до ст. 625 ЦК України.
Умовами п. 1.5. Кредитного договору сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом (знижений та стандартний), тобто проценти за "правомірне користування кредитом" у розумінні наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду.
В свою чергу, із встановлених та досліджених умов Кредитного договору вбачається, що абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору одночасно містить посилання на
- порушення кредитного зобов`язання як підставу для збільшення процентів;
- сплату підвищених процентів як наслідок порушення кредитного зобов`язання саме за користування кредитом.
За наведеними вище висновками Великої Палати Верховного Суду, користування кредитом може бути як правомірним, так і не правомірним. Закінчення строку кредитування припиняє й нарахування договірних процентів.
Отже, сплата процентів, передбачених договором, за користування кредитними коштами може випливати лише з правомірного їх користування, а відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами знаходиться у царині охоронних відносин, зокрема, ст. 625 ЦК України.
У цій справі безпосередньо абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору не містить в собі посилання на статтю 625 ЦК України.
У силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сума кредиту та процентів належить до основного зобов`язання у кредитних відносинах.
Встановлюючи у абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору підвищений процент саме за користування кредитом після порушення кредитного зобов`язання, сторонами було встановлено підвищене основне зобов`язання зі сплати договірних процентів.
Пов`язуючи одночасно підвищений процент за користування кредитом саме з порушенням кредитного зобов`язання, сторони встановили фактично підвищений договірний процент як частину основного зобов`язання за неправомірне користування кредитними коштами, що суперечить зазначеній вище практиці Великої Палати Верховного Суду.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що закінчення строку кредитування та неповернення позичальником суми кредиту у визначений у Кредитному договорі строк не може бути підставою для нарахування процентів за підвищеною ставкою (абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору) як відповідальність за ст. 625 ЦК України, оскільки такі проценти є підвищеними процентами основного зобов`язання, фактично - договірні проценти за "неправомірне користування" з урахуванням ст. 212 ЦК України. Натомість основне зобов`язання з нарахування будь-яких договірних процентів припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку кредитування з урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду.
Отже, враховуючи, що положення абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору не охоплюються нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає, що нарахування у даному випадку, заборгованості за процентам за користування грошовими коштами у розмірі 22461, 30 грн. понад встановлений договором термін (з 17 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року) за прострочення грошового зобов`язання на підставі абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору є необґрунтованим.
Таким чином, сума обґрунтовано нарахованих процентів протягом усього строку кредитування (151 день) з врахуванням ст. 1048, 1050 ЦК України становить 38448,69 грн., а не 60909,99 грн. 
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено, що за період з 19 серпня 2020 року по 16 січня 2021 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 20621,95 грн., з якої за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 13135,00 грн., за нарахованими процентами – 7486,95 грн.
Згідно з ч.1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
У ч. 1 ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що до ТзОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2803239 від 19.08.2020р. на загальну суму 20621,95 грн.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 206 відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки визнання відповідачем позову в частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами на загальну суму 29948,25 грн. суперечить закону, то суд в цій частині відмовляє у прийняті визнання відповідачем позову, водночас приймає визнання позову в іншій частині, яка не суперечить закону, та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню; із ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за Кредитним договором у загальній сумі 20621,95 грн., з яких 13135,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 7486,95 грн. заборгованість за простроченими процентами. 
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 ТзОВ «Факторинг Партнерс» сплачено 2622,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №0615870098 від 23.02.2026р. (а.с. 6).
Отже, судовий збір, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, становить 1274,37 грн. (2662,40 грн.* 20621,95 грн./43083,25 грн.).
Згідно з ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» в розмірі 637,19 грн. (1274,37 грн.* 50%), а також позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 637,18 грн. з державного бюджету.
Позивачем також надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії Договору про надання правової (правничої) допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024р., укладеного між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (надалі – Договір від 02.07.2024р.), прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги №1630 від 01.01.2026р., витягу з акту №27 від 30.01.2026р. про надання юридичної допомоги (а.с. 60-67)
Згідно з п. 1.1., 2.1. Договору від 02.07.2024р. Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, у зв`язку із чим Адвокатське об`єднання, на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, зокрема, представляє інтереси у встановленому законами та цим Договором порядку інтереси клієнта у судах загальної юрисдикції.
Відповідно до п. 4.1.-4.3. Договору від 02.07.2024р. вартість Послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору (форма заявки визначена у Додатку №1 до Договору). Клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги після надання Адвокатським об`єднанням Клієнту відповідного рахунку для оплати. Факт надання Послуг за Договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена Додатком №2 до Договору), який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається Клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога. 
У п. 7.1. Договору від 02.07.2024р. зазначено, що такий набирає чинності з моменту його підписання та є безстроковим у своїй дії.
З огляду на заявку на надання юридичної допомоги №1630 від 01.01.2026р. Сторони Договору від 02.07.2024р. узгодили обсяг послуг щодо примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №2803239 від 19.08.2020р. та їх вартість, яка є фіксованою та погодинною; відповідає прайс-листу АО «Лігал Ассістанс».
При цьому, у п. 4.4., 4.5. Договору від 02.07.2024р. передбачено, що сума, визначена в Акті про надання юридичної допомоги, є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. Клієнт протягом 5 робочих днів з дня отримання Акту про надання юридичної допомоги повинен підписати на правити Адвокатському об`єднанню його примірник або надати Адвокатському об`єднанню письмову мотивовану відмову від підписання такого Акту.
Як вбачається із витягу з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026р. ТзОВ «Факторинг Партнерс» отримало від Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» у відповідності до Заявки на надання юридичної допомоги щодо примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №2803239 від 19.08.2020р. наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. – 4000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год. – 12000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., п. 268 Рішення у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. по справі № 755/9215/15-ц та додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2024р. по справі № 758/15666/16.
У справі «Бєлоусов проти України» (заява № 4494/07, рішення від 07.11.2013р.) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020р. по справі №755/9215/15-ц зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Отже, суд відхиляє заперечення представника відповідача про необґрунтованість витрат у зв`язку із відсутністю доказів фактичної їх оплати, оскільки оплата може бути проведена як до, так і після вирішення судом питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2024р. по справі №758/15666/16, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024р. по справі № 910/9714/22 встановлено, що із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).
З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, зокрема, належності її до малозначних справ, враховуючи співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, ціну позову, типовість даної категорії справ, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд прийшов до висновку, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити і вважає, що відповідатиме принципу розумності, співмірності, пропорційності та справедливості розмір витрат, що становить 6000, 00 грн., а не 16000, 00 грн.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 2871,92 грн. (6000,00 грн.* 20621,95 грн./43083,25 грн.); в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.
На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст. 1, 3, 203-205, 207, 212, 215, 509, 512, 514, 516-517, 526-527, 530, 610-612, 625-629, 633, 634, 638-639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, 1077-1078, 1080, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», керуючись ст. 2-4, 7-13, 15, 17-19, 23, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141-142, 206, 223, 240, 247-248, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код ЄДРПОУ 42640371) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за Договором № 2803239 від 19.08.2020р. в сумі 20621,95 грн. (двадцять тисяч шістсот двадцять одна гривня 95 копійок), що складається із заборгованості по тілу кредиту 13135,00 грн. (тринадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень 00 копійок) та за відсотками 7486,95 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 95 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код ЄДРПОУ 42640371) судовий збір в розмірі 637,19 грн. (шістсот тридцять сім гривень 19 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2871,92 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят одна гривня 92 копійки).
Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код ЄДРПОУ 42640371) судовий збір в розмірі 637,18 грн. (шістсот тридцять сім гривень 18 копійок) з державного бюджету.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: