П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32384/25	

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О. М.
Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г.
при секретарі – Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу від 28.06.2025 року №1305-АГ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 28.06.2025 року №1305-АГ. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії – мінометника групи мінометів відділення вогневої підтримки першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 у військовому званні “солдат”.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України імені полковника ОСОБА_2 від 28 червня 2025 року № 1305-АГ “Про результати службового розслідування”, серед іншого, Висновок службового розслідування по факту відмови від виконання наказу 23 червня 2025 року солдатом ОСОБА_3 від 27 червня 2025 року № 03.2/286/25-Вн затверджено; відділу морально-психологічного забезпечення матеріали службового розслідування направити до Білгород-Дністровської спеціалізовної прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаїв з метою 7 вжиття відповідних заходів в межах компетенції відносно солдата ОСОБА_4 .
Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 28.06.2025 року №1305-АГ – відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про результати службового розслідування не був доведений начальником штабу — першим заступником начальника прикордонного загону до особового складу частини, в тому числі до ОСОБА_1 , як особи, яку безпосередньо стосується цей наказ.
Позивач не міг порушити того, що не було доведено до нього належним чином, неналежним чином виконати обов`язки військової служби, що виразились у його нібито відмові виконувати бойовий наказ.
Вказує, що обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції застосовує до спірних правовідносин нормативно-правовий акт, який не підлягав застосування взагалі, а саме Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, який не поширює свою дію на Державну прикордонну службу України.
Також зазначає, що у Висновку службового розслідування та в оскаржуваному наказі начальника прикордонного загону навіть не зазначено обов`язків, передбачених Статутами Збройних Сил України, з посиланнями на їх норми, які повинен дотримуватись Позивач, та не деталізовано які саме обов`язки, з посиланням на нормативний акт були не виконані та/або порушені Позивачем, які призвели до знищення військового майна під час ведення бойових дій.
Посилається на те, що в даному випадку можливо констатувати, що при проведення службового розслідування, результати якого послугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу, Позивач був позбавлений фактично всіх своїх прав та можливості їх реалізувати в повному обсязі, в тому числі права на захист, оскільки ухвалою слідчого судді до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також звертає увагу, що копії письмових доказів разом із запереченнями проти позову надіслані до суду 07.12.2025 року, поза межами процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, клопотань про поновлення строку для їх подання Відповідач не заявив.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії – мінометника групи мінометів відділення вогневої підтримки першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 у військовому званні “солдат”.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України імені полковника ОСОБА_2 від 28 червня 2025 року № 1305-АГ “Про результати службового розслідування”, серед іншого, Висновок службового розслідування по факту відмови від виконання наказу 23 червня 2025 року солдатом ОСОБА_3 від 27 червня 2025 року № 03.2/286/25-Вн затверджено; відділу морально-психологічного забезпечення матеріали службового розслідування направити до Білгород-Дністровської спеціалізовної прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаїв з метою 7 вжиття відповідних заходів в межах компетенції відносно солдата ОСОБА_4 .
Не погоджуючись з наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірного наказу, оскільки службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 відмовився від виконання наказу 23.06.2025 року.
При цьому вказав, що з огляду на встановлені у цій справі обставини обраний командиром ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) вид дисциплінарного стягнення, який не є найсуворішим, не викликає сумнівів щодо його пропорційності та співмірності складу дисциплінарного правопорушення позивача. 
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
Указ затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні.
Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини 2 статті Закону №2232-XII).
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (частина 2 вступу Статуту внутрішньої служби).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статтями 26-27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Відповідно до статті 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: Слухаюсь і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24 березня 1999 року №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (частина 3 преамбули Дисциплінарного статуту).
Відповідно до вимог статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з приписами ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.11.2021 № 815 (далі - Порядок №815), затверджено Порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України.
Згідно пункту 4 розділу I Порядку №815, однією з підстав для призначення службового розслідування є наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень.
Пунктом 7 розділу І Порядку №815 визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність правопорушення або події, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, його (її) обставини (час, місце) та наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або спричинили їх виникнення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який учинив правопорушення; порушення вимог законодавства, організаційно-розпорядчих актів Адміністрації Держприкордонслужби, посадових інструкцій, які було допущено військовослужбовцем; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків; наявність шкоди та її розмір.
Як вбачається з пункту 1, 2, 4 розділу VI Порядку №815 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування. У висновку службового розслідування зазначаються: посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування; установлені під час службового розслідування обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) учинено правопорушення, які стали підставою для призначення службового розслідування; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді, наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), характеристика особи, яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками; умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; завдана шкода та її розмір; наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що її пом`якшують чи обтяжують, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого; відомості про залучення фахівців та дані про них (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), посада), надані ними висновки; відомості, що підтверджують чи спростовують інформацію, яка стала підставою для призначення службового розслідування; пропозиції щодо застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування. До висновку службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування. Після підписання та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, подаються на розгляд та затвердження начальникові (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування.
Пунктом 1, 2 розділу VІI Порядку №815 визначено, що за результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо кожної особи правопорушника у висновку за результатами службового розслідування, а в разі накладення дисциплінарного стягнення старшим начальником (командиром) - у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Пунктом 4 розд. VII Порядку № 815 встановлено, що якщо під час проведення службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення, учинене військовослужбовцем, містить ознаки кримінального правопорушення, начальник (командир) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, направлення матеріалів до ДБР (згідно Дисциплінарного статуту та Порядку №815) є обов`язком командира при виявленні ознак злочину. В свою чергу, суд першої інстанції помилково посилався на Порядок №608, який не розповсюджується на Державну прикордонну службу України.
Так, дослідивши оскаржуваний наказ від 28.06.2025 року №1305-АГ, колегія суддів зазначає, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.06.2025 №1254-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування по факту відмови від виконання наказу інспектором прикордонної служби 3 категорії – мінометником групи мінометів відділення вогневої підтримки першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування солдатом ОСОБА_6 . За результатами проведення службового розслідування підтверджено факт відмови від виконання наказу 23.06.2025 після проходження ВЛК солдатом ОСОБА_6 . 
При цьому, оскаржуваним наказом зокрема затверджено висновок службового розслідування по факту відмови від виконання наказу 23.06.2025 солдатом ОСОБА_6 від 27.06.2025 №03.2/286/25-Вн та наказано Відділу морально-психологічного забезпечення матеріали службового розслідування направити до Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаїв з метою вжиття відповідних заходів в межах компетенції відносно солдата ОСОБА_7 .
Отже, під час проведення службового розслідування, комісією на чолі з заступником командира частини з морально-психологічного забезпечення, встановлено ознаки вчинення кримінального правопорушення Позивачем, про що за результатами проведення службового розслідування було повідомлено відповідні органи досудового розслідування та наказом затверджено такий висновок.
При цьому, з висновку службового розслідування вбачається, що при його проведенні розглядалося питання факту вчинення позивачем відмови виконувати бойовий наказ командира військової частини,.
Так, за результатами службового розслідування Позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, адже в його вчинку вбачалися ознаки кримінального правопорушення.
Тобто службове розслідування було спрямоване на встановлення факту правопорушення, а не безпосередньо на особу військовослужбовця
Колегія суддів звертає увагу, що висновком службового розслідування встановлено факт невиконання наказу, а оцінка діям Позивача у відмові виконувати бойовий наказ на марш начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 22.06.2025 №151-БН (гриф) надана у вироці Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/6180/25 від 03.02.2026, а тому доводи апелянта, що у Висновку службового розслідування та в оскаржуваному наказі начальника прикордонного загону навіть не зазначено обов`язків, передбачених Статутами Збройних Сил України, з посиланнями на їх норми, які повинен дотримуватись Позивач, та не деталізовано які саме обов`язки, з посиланням на нормативний акт були не виконані та/або порушені Позивачем, які призвели до знищення військового майна під час ведення бойових дій є безпідставними.
Щодо доводів апелянта, що в даному випадку можливо констатувати, що при проведення службового розслідування, результати якого послугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу, Позивач був позбавлений фактично всіх своїх прав та можливості їх реалізувати в повному обсязі, в тому числі права на захист, оскільки ухвалою слідчого судді до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів зазначає, що перебування під вартою є наслідком дій самого позивача, що створило об`єктивну неможливість його присутності по місцю служби.
На відміну від випадків накладення стягнення (де наказ доводиться особовому складу), у разі простого затвердження висновку Порядок передбачає лише можливість ознайомлення за запитом.
Згідно з нормою Порядку № 815, право на ознайомлення реалізується шляхом «звернення з письмовим рапортом». Рапорт передається через адміністрацію слідчого ізолятора (відділ контролю/канцелярія). Поряд з цим, у Порядку № 815 немає жодної норми, яка б зобов`язувала комісію зі службового розслідування здійснювати виїзні засідання або відвідувати місця попереднього ув`язнення.
Крім того, оскільки Позивач затриманий у межах кримінального провадження, його право на інформацію регулюється ст. 221 КПК України.
При цьому, оскільки за результатами розслідування дисциплінарне стягнення не накладалося, право на захист у межах службового розслідування не було порушено, адже не було самого факту «покарання». Службове розслідування лише зафіксувало факт, який став підставою для кримінального провадження.
Також колегія суддів зазначає, що факт виконання командиром обов`язку щодо інформування про можливе кримінальне правопорушення жодним чином не впливає на повноту, неупередженість чи результати службового розслідування. Службове розслідування та кримінальне провадження мають різну правову природу, різні цілі та здійснюються у паралельних, але незалежних правових площинах, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
За таких обставин наведені позивачем доводи не свідчать про порушення його прав, не впливають на правомірність дій відповідача і результатів службового розслідування, затверджених наказом.
Щодо доводів апелянта, що копії письмових доказів разом із запереченнями проти позову надіслані до суду 07.12.2025 року, поза межами процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, клопотань про поновлення строку для їх подання Відповідач не заявив, то колегія суддів зазначає, що матеріалів, наданих позивачем, було цілком достатньо для прийняття об`єктивного рішення. Запізнілі докази відповідача не змінили фактичних обставин справи, а отже такі не спростовують висновків суду по суті спору та не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення. При цьому, судом апеляційної інстанції не встановлено, що подані відповідачем з пропуском строку витребувані докази лягли в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Також, колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Проте, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням та не зобов`язаний приймати те чи інше рішення залежно від процесуальних дій учасників сторін. З цих мотивів неподання відзиву не є безумовною підставою для задоволення позову.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті прийнятого рішення не спростовують.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1, ч.4 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки суд першої інстанції правильно по суті спору вирішив справу, однак неправильно застосував норми матеріального права, а саме застосував Порядок №608, який не розповсюджується на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Керуючись ст. 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року змінити з підстав, зазначених у даній постанові виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 21 квітня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова