ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/10363/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії № 232730024786 від 02.10.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в комерційній фірмі "Зеніт-Ко" з 28.01.1992 по 01.11.1999 та періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015, 07.12.2016 по 19.12.2016, з 30.04.2018 по 19.05.2018 в розрахунку один місяць служби за три місяці служби;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно переглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення про призначення пенсії.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії № 232730024786 від 02.10.2024. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 № 17717 про призначення пенсії із доданими документами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (про зобов`язання органу пенсійного фонду зарахувати періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015, 07.12.2016 по 19.12.2016, з 30.04.2018 по 19.05.2018 в пільговому обчисленні, із розрахунку один місяць служби за три місяці служби).
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
Зокрема, апелянт зазначає, що за результатами розгляду документів позивача, до страхового стажу останнього не зараховано періоди служби з 12.03.2015 по 30.04.2016, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості та відсутні довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески. У зв`язку з чим, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за віком відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 1058. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області діяло в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно послужного списку (а.с. 21) ОСОБА_1 з 12.03.2015 проходить військову службу у Збройних Силах України.
Періоди проходження позивачем військової служби, протягом якої він брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015 (03 місяці 20 днів); 07.12.2016 по 19.12.2016 (13 днів) та період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях з 30.04.2018 по 19.05.2018 (20 днів) підтверджені Довідкою № 939/2/7/333 від 26.09.2024 та Довідкою № 500 від 08.08.2018.
25.09.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняло рішення № 232730024786 від 02.10.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з підстав недостатності наявного страхового стажу (17 років 8 місяців 26 днів, при необхідному - 25 років), при цьому, не зарахувавши періоди служби з 12.03.2015 по 30.04.2016, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості та відсутні довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески.
Позивач, не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначені пенсії, звернувся до суду із цією позовною заявою.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що спірне рішення є необґрунтованим, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не визначило конкретних підстав його прийняття - у рішенні не визначено жодного правового обґрунтування та підстав щодо неврахування відомостей трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 у комерційній фірмі "Зеніт-К", у зв`язку із чим доводи пенсійного органу про відсутність у позивача необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років є передчасними.
Щодо позовних вимог про зобов`язання органу пенсійного фонду зарахувати періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015, 07.12.2016 по 19.12.2016, з 30.04.2018 по 19.05.2018 в пільговому обчисленні, із розрахунку один місяць служби за три місяці служби, то суд першої інстанції визнав такі вимоги передчасними, оскільки позивач не подавав відповідачу підтверджуючих документів для зарахування періодів військової служби у пільговому обчисленні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.
Згідно з положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Суд першої інстанції достовірно встановив, що за даними трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 , у період з 28.01.1992 по 01.11.1999 позивач працював у комерційній фірмі "Зеніт-К". Вказані записи скріплено підписами посадових осіб роботодавця та його печаткою. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії № 232730024786 від 02.10.2024 зазначило, що за наданими документами, права на призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону № 1058 заявник не має у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (17 років 8 місяців 26 днів, при необхідному - 25 років).
Суд першої інстанції правильно зазначив, що спірне рішення не містить жодного правового обґрунтування та підстав щодо неврахування відомостей трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 у комерційній фірмі "Зеніт-К".
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення № 232730024786 від 02.10.2024 є необґрунтованим, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не визначило конкретних підстав його прийняття, а саме: у рішенні не визначено жодного правового обґрунтування та підстав щодо неврахування відомостей трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 у комерційній фірмі "Зеніт-К".
Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування.
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що перевірка поданих позивачем документів під час вирішення питання про призначення пенсії належить до повноважень пенсійного органу, однак Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у спірних правовідносинах не врахувало відомості трудової книжки позивача про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 та не зазначило підстав їх неврахування, тому для належного судового захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву позивача від 25.09.2024 № 17717 про призначення пенсії із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим. щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню
Текст постанови складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк