ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 120/7828/25
адміністративне провадження № К/990/8288/26 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Будматеріали» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Будматеріали» на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 (суддя - Віятик Н.В.) постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 (головуючий суддя - Смілянець Е.С., судді: Драчук Т.О., Полотнянко Ю.П.) у справі №120/7828/25, 

встановив:
У червні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Будматеріали» (далі - ПрАТ «Будматеріали») звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області), в якому просило суд: 

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 23.05.2025 № 0151640406, № 0151730406, № 0151610406, № 0151690406, № 0151560406, № 0151490406.

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 04.04.2023 № 0000209-1302-0232.

Ухвалою від 11.06.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного із наданням доказів поважності причин його пропуску, а також надати пояснення щодо дати, з якої позивачу стало відомо про спірну податкову вимогу від 04.04.2023 та відповідні докази.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з тих підстав, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач дізнався лише у 2025 році з матеріалів справи № 120/2614/25.

11.07.2025 подано відзив на позову заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач наголошує, що позовна заява в частині оскарження податкової вимоги від 04.04.2023 №0000209-1302-0232, подана із порушенням строку, встановленого статтею122 Кодексу адміністративного судочинства України, а обставини, на які посилається позивач (ведення воєнного стану), не є достатніми і не підтверджені належними доказами.

Відповідачем також подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що 04.04.2023 ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято податкову вимогу № 0000209-302-0232. В подальшому, рекомендованим повідомленням про вручення 04.04.2023 ГУ ДПС у Вінницькій області на адресу ПАТ «Будматеріали» (вул. Данила Нечая, буд. 55) направлено вказану податкову вимогу, яку в свою чергу було вручено за довіреністю 10.04.2023, (що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення, яке додається).

Отже, відповідно до приписів пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються такими, що вручені платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Також представник відповідача зазначив, що з інтегрованої картки платника податків ПрАТ «Будматеріали» та наданих представником позивачем копій платіжних документів слідує, що позивачем здійснювалася часткова сплата податкового боргу, починаючи з січня 2025 року. Разом з тим, позовна заява податкового органу про стягнення заборгованості з ПрАТ «Будматеріали» надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 26.02.2025 (адміністративна справа №120/2614/25). Тобто, можна дійти висновку, що позивач все ж таки був обізнаний про податковий борг до подання позовної заяви ГУ ДПС у Вінницькій області, в межах справи №120/2614/25.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення. Заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено.

Позовну заяву ПрАТ «Будматеріали» до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 04.04.2023 №0000209-1302-0232 - залишено без розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 залишено без змін.

Не погодившись із ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2025, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026, ПрАТ «Будматеріали» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, а справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

У доводах касаційної скарги ПрАТ «Будматеріали» зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають дійсним обставинам справи. 

Обґрунтовуючи невідповідність ухвалених у справі судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій нормам матеріального та процесуального права, товариство посилається на те, що судами помилково взято до уваги аргументи відповідача, відтак оскаржувані рішення, якими залишено без розгляду частину позовних вимог позивача, є незаконними та підлягають скасуванню.

Наголошує, що суди не перевірили належність і допустимість доказів вручення податкової вимоги, обмежившись посиланням на саме існування рекомендованого повідомлення. Такий підхід суперечить статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, яка зобов`язує суд надати оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності. Фактично, питання належного вручення Податкової вимоги залишилося недослідженим.

З оскаржуваних рішень вбачається, що суди відхиляють твердження представника позивача, що ОСОБА_1 не був уповноваженою особою на отримання поштової кореспонденції, адже такі обставини не змінюють момент, з якого позивач міг дізнатися про порушення його прав та інтересів прийнятим контролюючим органом податковим рішенням. Наголошує, що за отримання поштового відправлення ставить особистий підпис ОСОБА_1 , який не був уповноваженою особою на отримання поштової кореспонденції та не повідомив Товариство, у тому числі Білоносова О.Ю., про надходження будь-яких листів. ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін наказом від 30.10.2023 № 88-К.

Однак суди не врахували, що саме належне вручення рішення уповноваженій особі є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення обов`язку реагувати на нього. Ігнорування питання повноважень особи, яка підписала повідомлення про вручення, свідчить про неповне з`ясування обставин справи та порушення статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку суду навести мотиви відхилення доводів сторони.

ПрАТ «Будматеріали» зазначає, що сплачувало податкові зобов`язання, які самостійно задекларувало і погасило у повному обсязі до дати звернення податковим органом до суду. Такі дії не свідчать автоматично про обізнаність із наявною податковою вимогою, але суди першої та апеляційної інстанцій вказали, що часткова сплата Товариством податкового боргу, починаючи з січня 2025 року, свідчить про обізнаність останнього про податковий борг до подання позовної заяви ГУ ДПС у Вінницькій області, в межах справи № 120/2614/25.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою цієї статті встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, зокрема, частинами третьою і четвертою цієї статті визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частини другої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За усталеною позицією Верховного Суду поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, вирішуючи питання про залишення позову в цій справі без розгляду, суди мають установити день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та відповідно визначити чи дотримано контролюючим органом порядок направлення спірних актів індивідуальної дії на адресу платника податку.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За приписами пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як встановлено судами, 04.04.2023 ГУ ДПС у Вінницькій області сформовано податкову вимогу № 0000209-1302-0232, відповідно до якої сума податкового боргу становить 4 375 379,20 грн.

Оскаржувана вимога надіслана на податкову адресу позивача (вул. Данила Нечая, 55, м. Вінниця) рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та була вручена за довіреністю 10.04.2023, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення.

Отже, як вірно враховано судами, строк звернення до суду із позовом про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 0000209-1302-0232 від 04.04.2023 розпочав свій відлік з 11.04.2023 та закінчився 11.10.2023. Позовну заяву, в частині позовних вимог, про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 0000209-1302-0232 від 04.04.2023 представник позивача подала до суду 03.06.2025 (дата на конверті), тобто з пропуском строку звернення до суду.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.5 статті 42 Податкового кодексу України).

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків (місцезнаходженням) вважається врученим у тому числі і у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Також слід зазначити, що Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Слід також зазначити, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Отже обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції (у разі застосування пунктів 42.4, 58.3) від органів ДПС України.Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Поряд з наведеним суд касаційної інстанції звертає увагу, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Судами з`ясовано, що у клопотанні від 20.06.2025 представник позивача вказує, що лише 26.02.2025 із матеріалів справи № 120/2614/25 останньому стало відомо про формування податковим органом стосовно позивача податкової вимоги від 04.04.2023 № 0000209-1302-0232 змістом якої є те, що станом на 03.04.2023 сума податкового боргу ПрАТ «Будматеріали» склала 4 375 379,20 грн.

Щодо рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2100404334028 (оскаржуваної вимоги) позивач зауважує, що за отримання поштового відправлення поставив особистий підпис ОСОБА_1 , який не був уповноваженою особою на отримання поштової кореспонденції та не повідомив Товариство, про надходження будь-яких листів. Крім того, ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін наказом від 30.10.2023 № 88-К. Також позивач посилається на вплив воєнного стану, як на підставу для поновлення строку звернення до суду.

Надаючи оцінку доводам заявника, судами враховано, що матеріалами справи підтверджено отримання спірної податкової вимоги працівником ПрАТ «Будматеріали» за довіреністю - Гончаренко М.В. 10.04.2023.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили твердження представника позивача, що ОСОБА_1 не був уповноваженою особою на отримання поштової кореспонденції, адже такі обставини не змінюють момент, з якого позиваче міг дізнатися про порушення його прав та інтересів прийнятим контролюючим органом податковим рішенням. Матеріали справи іншого не містять.

Водночас, з інтегрованої картки платника податків ПрАТ «Будматеріали» та наданих представником позивачем копій платіжних документів слідує, що позивачем здійснювалася часткова сплата податкового боргу, починаючи з січня 2025 року.

Крім того враховано, що позовна заява податкового органу про стягнення заборгованості з ПрАТ «Будматеріали» надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 26.02.2025 (адміністративна справа №120/2614/25). Тобто, позивач все ж таки був обізнаний про податковий борг до подання позовної заяви ГУ ДПС у Вінницькій області, в межах справи №120/2614/25.

Також позивач як на поважну причину пропуску строку звернення до суду посилався на обставини введення воєнного стану, однак не зазначив, яким чином це йому перешкоджало звернутися до суду у строки визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Судами обґрунтовано вказано, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу дій протягом установленого законом строку.

Жодних причин, які б були у причинно-наслідковому зв`язку між обставиною введення воєнного стану і пропуском строку звернення до суду з позовом ПрАТ «Будматеріали» не зазначив. Доказів того, що обставина введення воєнного стану мала прямий вплив на пропуск строку позивачем не надано. Сукупність обставин у цій справі вказує на те, що позивачем у спірний період не було вчинено усіх залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав на подання адміністративного позову. Належних доказів на підтвердження наявності обмежень для своєчасної підготовки позову до суду надано не було.

За наведених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтовано висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення з позовом до суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно із статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Будматеріали» - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі №120/7828/25 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова