печерський районний суд міста києва

Справа № 757/23161/25-ц 
пр. 2-3813/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Зінченко І.І.,
за участю: 
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (далі - відповідач, АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК»), в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відносно клієнта ОСОБА_1 про відмову від підтримання ділових відносин; визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про розірвання укладеного з ОСОБА_1 договору, що був розірваний 27.01.2023 року, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 75 000,00 грн. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між нею та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» було укладено заяву про приєднання до Договору банківського обслуговування № CMDPI-2459950 від 20.10.2022 року (далі - Договір), на підставі якого вона стала клієнтом Банку та отримувала банківські послуги. АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» листом від 27.01.2023 року № Д1-В69/30/13/1 повідомив її про відмову від підтримання ділових відносин від 27.01.2023 року, на підставі абзацу 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Вказує, що відповідачем не було її повідомлено коли саме було прийнято таке рішення та за якими критеріями було встановлено неприйнятно високий ризик ділових відносин також не конкретизовано під час оцінки чи переоцінки було встановлено такий ризик, тобто повідомлення Банку було формальним та не містило жодних відомостей, які б дозволяли перевірити законність такого обмеження в користуванні банківськими послугами. 28.04.2025 року представник позивача - адвокат Кравець Р.Ю. звернувся до АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» із адвокатським запитом № 570, у якому просив надати копії документів та повідомити інформацію про причини та підстави припинення надання банківських послуг в односторонньому порядку з ініціативи Банку, який залишився без реагування. Вважає, що рішення про відмову у наданні банківських послуг та односторонній правочин з дострокового розірвання договору про надання банківських послуг є протиправним.
Разом з позовною заявою представник позивача - адвокат Кравець Р.Ю. подав клопотання про витребування у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» копії договорів, укладених між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 , щодо отримання будь-яких банківських послуг; інформацію щодо критеріїв ризикорієнтованого підходу, які було застосовано до ОСОБА_1 для встановлення їй неприйнятно високого рівня ризику; копію висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин з клієнтом ОСОБА_1 ; копію рішення про відмову в підтриманні ділових відносин з клієнтом ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025 року головуючим суддею визначено суддю Григоренко І.В. та 27.05.2025 року матеріали справи передано судді.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання правочину недійсним, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 04.09.2025 року.
24.06.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дьяченко Н.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що на виконання вимог чинного законодавства України та умов Договору, Банком, як суб`єктом первинного фінансового моніторингу було здійснено аналіз фінансових операцій клієнта ОСОБА_1 у період з листопада 2022 року по січень 2023 року. За результатами проведеної належної перевірки ОСОБА_1 , відповідальним підрозділом Банку з питань фінансового моніторингу та належної перевірки було складено обґрунтований висновок щодо сформованої підозри SAR 178-6/2/92 від 26.01.2023 року, Підозріла діяльність Код 900, яким ОСОБА_1 встановлено неприйнятно високий рівень ризику (НВР) і з нею припинено ділові відносини. Зазначає, що відповідно до п. 25 розділу ІІІ Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затверджене Постановою Національного банку України № 65 від 19.05.2020 року, внутрішні документи банку з питань ПВК/ФТ є документами з обмеженим доступом та не підлягають опублікуванню та ознайомленню з ними клієнтів Банку, тому Банк в листі від 27.01.2023 року за вих. № Д1-В69/30/13/1 не вказував про підстави для встановлення неприйнятно високого ризику позивачу та не посилався на внутрішні документи Банку. Окрім цього, зазначає, що Банк відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» є суб`єктом первинного фінансового моніторингу, на який серед іншого покладено обов`язок на постійній основі проводити моніторинг ділових відносин клієнтів, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких відносин та фінансових операцій наявній у Банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик у порядку, визначеному в додатку 1 до Положення НБУ № 65. Якщо за результатами моніторингу ділових відносин клієнта Банк виявляє підозрілі фінансові операції (діяльність), то Банк за потреби вживає заходів щодо переоцінки рівня ризику таких ділових відносин з клієнтом та вживає ПЗНП (посилені заходи належної перевірки) у разі присвоєння високого рівня ризику. За результатами вжиття ПЗНП Банк, керуючись нормами законодавства та внутрішніх нормативних документів з питань фінансового моніторингу має право присвоїти клієнту НВР (неприйнятно високий рівень ризику) і в такому випадку відповідно до ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» Банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин з таким клієнтом. Вважає, що Банк правомірно, з підстав встановлених чинним законодавством та внутрішніх документів Банку, встановив позивачу неприйнятно високий ризик та розірвав ділових відносини. Разом із цим, вказує, що відсутні підстави для визнання недійсним одностороннього правочину, вчинений Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», про розірвання з позивачем договору банківського обслуговування, оскільки, Банк правомірно, керуючись умовами укладеного з позивачем Договору розірвав вказаний договір.
01.07.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Кравця Р.Ю. надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, які заходи мінімізації ризиків ним були застосовані та не надано доказів саме неможливості мінімізувати такі ризики, з процесуальних документів відповідача вбачається, що жодні заходи мінімізації ним не вживалися, а неприйнятно високий рівень ризику було встановлено лише на підставі публікацій невідомого походження, що не відповідає правовим підставам, визначеним Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Наголошує на тому, що відповідачем не надано жодного внутрішнього документу, який би передбачав можливість встановлення неприйнятно високого рівня з інших підстав, які не передбачені законом. Поряд з цим зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що Банк намагався дослідити джерела походження цих коштів, як і не містять доказів вжиття заходів щодо отримання від клієнта додаткової інформації, встановлення клієнту лімітів для транзакцій, тощо. Вважає, що відповідачем за відсутності визначених ч. 6 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» підстав встановлено позивачеві неприйнятно високий рівень ризику, а також враховуючи не доведення існування такого рішення, так і дотримання процедури його прийняття розірвання договору з мотивів відмови у підтриманні ділових відносин, є незаконною. Зазначає, що обставини, які б свідчили про те, що Банком було дотримано процедури, встановлені законодавством та/або внутрішніми документами Банку не встановлено. Відповідачем належним чином не обґрунтовано та не доведено правомірність односторонньої відмови від зобов`язань у відносинах з позивачем.
07.07.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дьяченко Н.Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання зазначила, що у Банку були правові підстави для встановлення неприйнятно високого рівня ризику ОСОБА_1 що підтверджується, як законодавчими та і внутрішніми нормативними документами Банку та відповідно відображені в обґрунтованому висновку SAR 178-6/2/92 від 26.01.2023 року. Окрім того, Банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка, та послався на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.12.2022 року у справі № 757/57487/20, від 29.04.2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20.01.2022 року у справі № 910/18504/20.
Представник позивача в судовому засіданні 04.09.2025 року підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив підстав та просила в позові відмовити.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2025 року, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву перед дослідженням доказів до 02.12.2025 року.
02.12.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Талько А.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, у якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.
02.12.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дьяченко Н.Ю. надійшла заява про розгляд справи без її участі, у якій остання зазначила, що просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В судове засідання 02.12.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представники позивача та відповідача у заявах від 02.12.2025 року просили суд розглядати справу у їх відсутність.
Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Суд встановив, що між ОСОБА_1 та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» підписано заяву про приєднання до Договору банківського обслуговування № CMDPI-2459950 від 20.10.2022 року (далі - Договір) (т. 1 а.с. 205-208).
Відповідно до п. 2.1. Договору, підписанням цієї заяви про акцепт Клієнт приймає (акцептує) Публічну пропозицію Банка про надання послуг з відкриття та обслуговування банківських рахунків, розміщення вкладів, надання кредитів та інших Послуг в порядку та на умовах, викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», що оприлюдненні на Сайті Банку www.raiffeisen.ua (далі - Правила). 
Згідно з п. 2.2. Договору, Клієнт безумовно визнає, що Публічна пропозиція, ця Заява про акцепт, Правила, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин Сторін так само, як би їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Договір банківського обслуговування укладається шляхом приєднання та є укладеним з дати підписання Клієнтом та уповноваженими особами Банку цієї Заяви про акцепт. Всі терміни в цій Заяві про акцепт вживаються у значеннях, що наведені в Правилах, а якщо вони Правилами не визначені, то вони вживаються у розумінні відповідно до законодавства України або звичаїв ділового обороту. 
У пункті 3.1. Договору визначено, що Договір може бути розірваний за згодою Сторін, за ініціативою однієї з Сторін або у випадках, передбачених Правилами та законодавством України.
26.10.2022 року ОСОБА_1 , від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 25.10.2022 року, зареєстрованої в реєстрі за № 232 діяв ОСОБА_2 звернувся до АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» з опитувальником щодо операцій зняття коштів готівкою.
В процесі перевірки операцій клієнтів Банку на предмет дотримання законодавства з питань запобігання легалізації доходів отриманих злочинним шляхом та фінансового моніторингу, в період з листопада 2022 року по січень 2023 року Банком було виявлено підозрілі операції по рахунку фізичної особи ОСОБА_1 .
Відповідно до Обґрунтованого висновку щодо сформованої підозри від 14.11.2022 року № STR 178-6/2/21 Підозріла операція Код 510 вказано, що клієнт ( ОСОБА_1 ) має намір знімати готівку в сумі 121 млн. грн., у відділенні м. Харкова, щоб скористатися виключенням про обмеження зняття готівкових коштів, передбаченими пп.3 п.3 ПП НБУ 5 № 18 від 24.02.2022 року. Для зняття готівки оформлено довіреність на ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 та постійного проживання: АДРЕСА_2 ). Ні клієнт, ні довірена особа не проживають та не зареєстровані у м. Харкові. Загальний висновок по STR 178-6/2/21 - Операція ОСОБА_1 може свідчити про спробу уникнення обмежень по ПП НБУ №18 від 24.02.2022 року. Відмовлено у видачі готівки (т. 1 а.с. 131-132).
09.01.2023 року на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» надійшли грошові кошти у розмірі 457 254 757,36 грн. з призначенням платежу «Переказ залишку коштів у зв`язку з відмовою від обслуговування клієнта шляхом розірвання ділових», що вказувало на ознаку відмови в іншому банку згідно ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та стало підставою для повторного аналізу операцій клієнта Банку ОСОБА_1 .
За результатами проведеної належної перевірки ОСОБА_1 , відповідальним підрозділом Банку з питань фінансового моніторингу та належної перевірки було складено обґрунтований висновок щодо сформованої підозри SAR 178-6/2/92 від 26.01.2023 року, Підозріла діяльність Код 900, присвоєно неприйнятно високий рівень ризику (далі - НВР) (далі - Висновок від 26.01.2023 року) (т. 1 а.с. 127-130).
У вказаному Висновку SAR 178-6/2/92 від 26.01.2023 року у розділі «Ознаки сумнівності»: зазначено, що: 
«В листопаді клієнт звернувся до Банку для отримання готівкових коштів у сумі 121 млн. грн. 14.11.2022 року надано відмову у видачі готівки, про що сформовано STR 178-6/2/21, в зв`язку з підозрою на обхід вимоги Постанова НБУ № 18 та конвертацію безготівкових коштів у готівку.
Після відмови, на рахунок продовжили надходити кошти, з яких:
- 457,3 млн. грн. - переказ залишку коштів у зв`язку з відмовою від обслуговування клієнта шляхом розірвання ділових відносин від АБ «Укргазбанк»; 
- 20 млн. грн. - повернення безвідсоткової фін. допомоги від ТОВ «ЕЛІТ ТРЕЙДЕР» код 42169852; 
- 20 млн. грн. - оплата за частку в Статутному капіталі від ТОВ «СТРАТУМ Україна» код 25168700;
- 404 млн. грн. - виплата дивідендів від ТОВ «НАДРА ГЕОІНВЕСТ» код ЄДРПОУ 35602704; 
- 28,6 млн. грн. - оплата по договору купівлі-продажу корпоративних від ОСОБА_3 код 3166221516.
Відповідно до інформації від клієнта, вона офіційно розлучена з 2017 року із ОСОБА_3 (член політичної Ради партії «Відродження»). 
Проте наявні підозри, що зв`язок залишився, оскільки: 
- в ЗМІ міститься інформація, що розлучення може бути фіктивний; 
- на сторінці в мережі Instagram ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наявні фото/відео, згідно яких є підстави вважати, що подружжя спільно відпочивало у 2022 року (одинакові локації, одяг та ін.);
- 19.01.2023 року відбувся продаж корпоративних прав ТОВ «Альфа Газ» ОСОБА_3 ;
- у ЗМІ наявна інформація що ОСОБА_2 (довірена особа ОСОБА_5 ) працював помічником народного депутата 8 скликання ОСОБА_6 (батько ОСОБА_4 ) 
Клієнту направлено запит щодо отримання документів про зв`язки з ОСОБА_4 , підтвердження про відсутність спільного проживання та побуту, спільних прав і обов?язків та пояснень щодо розподілу майна. Документи/пояснення до Банку не надано».
Окрім цього, у Висновку SAR 178-6/2/92 від 26.01.2023 року, в рядку Негативна інформація (ЗМІ/запити служб/інші)» зазначено опис та посилання на джерела в ЗМІ, що є підтвердженням наявності негативної репутації: 
- ІНФОРМАЦІЯ_3 - у ІНФОРМАЦІЯ_4 » 
- ІНФОРМАЦІЯ_1 із ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- ІНФОРМАЦІЯ_2 / - ІНФОРМАЦІЯ_6. 
В розділі «Загальний висновок» Висновку SAR 178-6/2/92 від 26.01.2023 року зазначено, що операції ОСОБА_1 мають заплутаний характер та можуть бути пов`язані з конвертацією безготівкових коштів у готівку, перевищення фінансового стану над зазначеним при встановленні ділових відносин, не надання клієнтом документів на запит банку, підозра на зв`язок з ПЕП. Висновок - відмова від підтримання ділових відносин з клієнтами шляхом припинення виконання видаткових операцій, ініційованих клієнтами за абзац 3 п.1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (встановлення НВР).
26.01.2023 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» проінформував Державну службу фінансового моніторингу України про встановлення НВР та припинення ділових відносин з ОСОБА_1 
27.01.2023 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» листом № Д1-В69/30/13/1 повідомив ОСОБА_1 про відмову від підтримання ділових відносин від 27.01.2023 року, на підставі абзацу 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», тобто встановлення неприйнятно високого рівня ризику (т. 1 а.с. 24).
28.04.2025 року представник позивача - адвокат Кравець Р.Ю. звернувся до АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» із адвокатським запитом № 570, у якому просив надати копії документів та повідомити інформацію про причини та підстави припинення надання банківських послуг в односторонньому порядку з ініціативи Банку (т. 1 а.с. 20-21).
28.04.2025 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» листом № 81-27-5/1140 на адвокатським запит представника позивача - адвоката Кравця Р.Ю. повідомив, що враховуючи віднесення внутрішніх документів Банку, якими, в тому числі, передбачені критерії встановлення клієнтам неприйнятно високого рівня ризику ділових відносин, до документів з обмеженим доступом, у Банка відсутні правові підстави розкриття даної інформації клієнтам та/або їх представникам (т. 1 а.с. 150-152).
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами першою та третьою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За змістом пункту 3 частини другої статті 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
28 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закону № 361-ІХ).
За приписами пунктів 6, 66 частини першої статті 1 Закону № 361-ІХ верифікація - це заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу з метою перевірки (підтвердження) належності відповідній особі отриманих суб`єктом первинного фінансового моніторингу ідентифікаційних даних та/або з метою підтвердження даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників чи їх відсутність; фінансовий моніторинг - це сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу.
У пунктах 39, 41 частини першої статті 1 Закону № 361-ІХ зазначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу; об`єкт фінансового моніторингу - це дії з активами, пов`язані з відповідними учасниками фінансових операцій, які їх проводять, за умови наявності ризиків використання таких активів з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також будь-яка інформація про такі дії чи події, активи та їх учасників.
Відповідно до статті 6 Закону № 361-ІХ відповідач, як банк, є суб`єктом первинного фінансового моніторингу.
Згідно з частиною першою статті 7 Закон № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
За приписами частини шостої статті 7 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу (крім спеціально визначених суб`єктів первинного фінансового моніторингу, що провадять свою діяльність одноособово, без утворення юридичної особи) з урахуванням вимог законодавства, результатів національної оцінки ризиків та оцінки ризиків, притаманних його діяльності, розробляє, впроваджує та оновлює правила фінансового моніторингу, програми проведення первинного фінансового моніторингу та інші внутрішні документи з питань фінансового моніторингу (далі - внутрішні документи з питань фінансового моніторингу) і призначає працівника, відповідального за його проведення (далі - відповідальний працівник).
Внутрішні документи з питань фінансового моніторингу повинні містити процедури, достатні для забезпечення ефективного управління ризиками, а також для запобігання використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення.
У частині другій статті 8 Закону № 361-ІХ визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний:
2) забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою;
3) забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків;
4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів;
5) забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями);
6) забезпечувати виявлення, зокрема з використанням засобів автоматизації, фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, у процесі, у день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення;
16) вживати заходів щодо запобігання розголошенню (зокрема особам, стосовно фінансових операцій яких проводиться перевірка) інформації, що подається спеціально уповноваженому органу, та іншої інформації з питань фінансового моніторингу (у тому числі про факт подання такої інформації або факт отримання запиту, рішення чи доручення від спеціально уповноваженого органу та їх виконання), крім випадків, визначених цим Законом.
Згідно частини другої статті 11 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки.
Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (далі - Положення № 65).
У підпункті 13 пункту 5 Положення № 65 визначено, що де-рискінг - це явище, за якого суб`єкт первинного фінансового моніторингу відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними.
Пунктами 34 - 37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.
Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.
Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.
Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
Пунктами 45, 46 Положення № 65 визначено, що критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до цього Положення, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику.
Шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику (пункт 55 Положення № 65).
У пункті 61 положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо: клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів; клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.
Частиною першою статті 15 Закону № 361-ІХ визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.
Отже, системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що Банк в силу Закону № 361-IX є суб`єктом первинного фінансового моніторингу, на який серед іншого покладено обов`язок на постійній основі проводити моніторинг ділових відносин клієнтів, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких відносин та фінансових операцій наявній у Банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик у порядку, визначеному в додатку 1 до Положення НБУ № 65.
Якщо за результатами моніторингу ділових відносин клієнта Банк виявляє підозрілі фінансові операції (діяльність), то Банк за потреби вживає заходів щодо переоцінки рівня ризику таких ділових відносин з клієнтом та вживає ПЗНП (посилені заходи належної перевірки) у разі присвоєння високого рівня ризику. За результатами вжиття ПЗНП Банк, керуючись нормами законодавства та внутрішніх нормативних документів з питань фінансового моніторингу має право присвоїти клієнту НВР і в такому випадку відповідно до ст. 15 Закону № 361-1X Банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин з таким клієнтом.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.12.2022 року у справі № 757/57487/20, зазначив, що: 
«Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: - встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
Тобто банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. 
Отже, в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.
Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику. 
Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20.01.2022 року у справі № 910/18504/20.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Звертаючи до суду з позовом, позивач посилається на те, що рішення АТ «Райффайзен Банк» про відмову у наданні банківських послуг та односторонній правочин з дострокового розірвання договору про надання банківських послуг є протиправним, оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили про вчинення ним підозрілої фінансової (фінансових) операцій, відповідачем для перевірки своїх підозр не затребувалася документи чи інформація від неї; відповідачем не надано доказів з приводу наявності підстав для встановлення її неприйнятно високого ризику, вичерпний перелік яких зазначений ч. 6 ст. 7 Закону № 361-ІХ; правочин у формі односторонньої відмови відповідача від зобов`язань є недійсним, оскільки зміст правочину суперечить актам законодавства, зокрема в частині відсутності підстав та доказів для застосування припинення ділових відносин за Законом № 361-ІХ.
Судом встановлено, що за результатами проведеного АТ «Райффайзен Банк» аналізу фінансових операцій, інформації про клієнта - фізичну особу ОСОБА_1 , банк виявив, що проведені у період з 14.11.2022 року по 25.01.2023 року операції є сумнівними, зокрема: операції мають заплутаний характер та можуть бути пов`язані з конвертацією безготівкових коштів у готівку, перевищення фінансового стану над зазначеним при встановленні ділових відносин, не надання клієнтом документів на запит банку, підозра на зв`язок з ПЕП. За результатами вказаних обставин складено обґрунтований висновок щодо сформованої підозри від 26.01.2023 року (т. 1 а. с. 127-130).
На підставі вказаного висновку банком було прийнято рішення про відмову у підтриманні ділових відносин з клієнтами шляхом припинення виконання видаткових операцій, ініційованих клієнтами (встановлено НВП).
Так, станом на дату встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику та припинення ділових відносин з позивачем, були чинними Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» (редакція діяла з 25.12.2022 року по 26.01.2023 року), розміщені на офіційному сайті Банку та оприлюднено 25.11.2022 року за посиланням: https://raiffeisen.ua/storage/files/rules-25122022.pdf- Правила).
Відповідно до п. 9.1. статті 9 Розділу 1 Правил Банк має право відмовитися від надання Послуг, зокрема, від підписання Заяв, надання доступу в Систему «Райффайзен Онлайн», проведення операції(ій) по Рахункам Клієнта, надання всіх чи окремих Послуг в Системі «Райффайзен Онлайн», а також призупинити (тимчасово) всі або окремі операції по ним та/або здійснити Блокування ПК, відмовити в обслуговуванні Клієнту та/або закрити Рахунок/Рахунки у наступних випадках: 9.1.5. присвоєння Клієнту неприйнятно високого ризику на підставах, визначених законодавством України та нормативними документами Банку; 9.1.8. в інших випадках, передбачених Договором та законодавства України.
Отже, підписанням Договору, позивач погодилась на умови банківського обслуговування запропоновані Банком, а також погодилась на те, що в разі присвоєння їй неприйнятно високого ризику на підставах, визначених законодавством України та нормативними документами Банку, Банк має право відмовити в обслуговуванні Клієнту та у підтриманні ділових відносин з нею.
Відтак, Банк в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів отриманих злочинним шляхом, наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка. 
Щодо посилання представника позивача на те, що Банком не надано належних доказів, внутрішніх нормативних документів Банку за якими можна зрозуміти, за якими критеріями було встановлено позивачу неприйнятно високий рівень ризику, слід зазначити, що суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що діюче законодавство України не передбачає обов`язкового надання клієнту інформації щодо підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.
Відповідно до п. 5 розділу 1 Положення № 65 передбачено, що внутрішні документи банку з питань ПВК/ФТ[1] - політика, правила, програми, методики, інші документи, що розроблені та затверджені банком з метою належного виконання функцій СПФМ[2]. 
[1] ПВК/ФТ - запобігання та протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 
[2] СПФМ - суб`єкт первинного фінансового моніторингу.
Згідно п. 25 розділу III Положення № 65, одними із основних принципів розроблення та реалізації внутрішніх документів банку з питань ПВК/ФТ є забезпечення таємниці фінансового моніторингу та конфіденційності інформації про інформаційний обмін з СУО [3], у тому числі факт передавання відомостей про фінансову операцію клієнта СУО; забезпечення конфіденційності інформації про внутрішні документи банку з питань ПВК/ФТ. 
[3] СУО - спеціально уповноважений орган.
Отже, внутрішні документи банку з питань ПВК/ФТ є документами з обмеженим доступом та не підлягають опублікуванню та ознайомленню з ними клієнтів Банку, тому Банк в листі від 27.01.2023 року за № Д1-В69/30/13/1 не вказував про підстави для встановлення неприйнятно високого ризику позивачу та не посилався на внутрішні документи Банку.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що дії АТ «Райффайзен Банк» в процесі встановлення їй НВР та припинення з нею ділових відносин не відповідають вимогам чинного законодавства з питань фінансового моніторингу, протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, зокрема не доведено порушень Закону № 361-ІХ та внутрішніх нормативних документів банку.
За таких обставин суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання правочину недійсним, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат.
Враховуюче викладене, керуючись Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 1, 6, 7, 8, 11, 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст. ст. 6, 11, 15, 525, 526, 651, 1075 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання правочину недійсним - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, код ЄДРПОУ 14305909.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено та підписано 15.01.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко