ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/17447/24
провадження № 2/753/1661/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ
У вересні 2024 року адвокат Капля Аліна Степанівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: 
-визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- внести зміни до актового запису №661 від 29.05.204 про народження ОСОБА_3 , який складено Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виключивши відомості про батька « ОСОБА_4 » та зазначити батьком дитини « ОСОБА_2 », записавши його у книзі реєстрації народжень Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші відомості залишити без змін;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона разом з відповідачем з серпня 2023 року спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання з відповідачем позивач завагітніла та у подальшому народила доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак відповідач не виявив бажання записати себе батьком дитини. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2024 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі № 753/17447/24 за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20 листопада 2024 року.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року призначено у цивільній справі № 753/17447/24 судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження на час проведення судової експертизи зупинено.
14 лютого 2025 року від експертів надійшло клопотання.
24 лютого 2025 року від експертів надійшли матеріали цивільної справи № 753/17447/24.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 07 березня 2025 року.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року задоволено клопотання експертів, провадження на час проведення судової експертизи зупинено.
14 квітня 2025 року від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на відбір зразків крові.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29 травня 2025 року.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Каплі А.С. про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.
20 серпня 2025 року від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на відбір зразків крові.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 01 жовтня 2025 року.
16 вересня 2025 року від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 надійшло повідомлення про те, що на підставі бойового розпорядження військової частини НОМЕР_1 № 176/435дск від 28 листопада 2024 року та наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 60 від 27 лютого 2025 року старший матрос ОСОБА_2 з 27 лютого 2025 року вибув у відрядження до іншого населеного пункту поза місцем постійної дислокації до окремого розпорядження, з метою виконання службових (бойових) завдань, а тому на даний час він не перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , а виконати умови ухвали суду та забезпечити прибуття ОСОБА_2 буде можливо лише після завершення виконання службових (бойових) завдань та повернення у місце постійної дислокації.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року відкладено підготовче засідання на 02 грудня 2025 року, витребувано у Міністерства оборони України відомості: чи проводився відбір зразків біологічного матеріалу військового ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; про наявну кількість зразків біологічного матеріалу; про можливість надання зразків біологічного матеріалу для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення батьківства.
10 листопада 2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь.
12 листопада 2025 року від Міністерства оборони України надійшла відповідь на виконання ухвали суду.
01 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Семенчук Ю.М. подала відзив на позовну заяву.
02 грудня 2025 року представник позивача - адвокат Капля А.С. подала відповідь на відзив.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Каплі А.С. та призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.
13 січня 2026 року від експертів надійшло клопотання про про забезпечення явки учасників для відбору біологічних зразків (букального епітелію) та необхідність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дитиною - ОСОБА_3 , одночасно з`явитися 13.02.2026 з 10-30 до 11-30 год. до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за адресою: м. Київ, вул. Гарета Джонса, 5.
Листом Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2026 року повідомлено експертів, що 11 лютого 2026 року від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання щодо неможливості його прибуття до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для відібрання зразків, оскільки він перебуває у відрядженні з 02 лютого по 22 березня 2026 року, у зв`язку з чим суд просив врахувати цю обставину та призначити явку підекспертним особам для відбору біологічних зразків після 22 березня 2026 року.
26 лютого 2026 року від експертів надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2026 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23 квітня 2026 року.
23 квітня 2026 року представник відповідача - адвокат Семенчук Юлія Миколаївна подала заяву, у якій повідомила, що ОСОБА_2 , будучи обізнаним про наслідки визнання позову, передбачені частиною четвертою статті 206 ЦПК України, повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Також представник відповідача просила судове засідання 23 квітня 2026 року провести за відсутності відповідача та його представника. 
Як передбачено частиною третьою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги повністю і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, перевіривши повноваження представника відповідача - адвоката Семенчук Юлії Миколаївни на подання відповідної заяви, які договором про надання правничої допомоги не обмежуються, про що наявне відповідне застереження у ордері на надання правничої допомоги, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання.
Дослідивши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача про визнання позову, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом спору у цій справі є питання визнання батьківства дитини, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. 
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. 
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. 
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження дитини та з Свідоцтва про народження дитини запис про батька дитини було вчинено за вказівкою матері на підставі положень статті 135 СК України, батьком дитини вказаний - ОСОБА_4 .
Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Статтею 134 СК України встановлено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Як передбачено статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.
Враховуючи вік дитини, відсутність у матеріалах справи доведених відомостей про порядок утримання дитини та спосіб її життя, суд вважає, що аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини, відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню умов життя, необхідних для розвитку дітей в межах своїх здатностей і фінансових можливостей. Аліменти у такому розмірі відповідатимуть найкращим інтересам дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.
Відповідно до поданої представником відповідача - адвокатом Семенчук Юлією Миколаївною заяви ОСОБА_2 , будучи обізнаним про наслідки визнання позову, передбачені частиною четвертою статті 206 ЦПК України, повністю визнав заявлені позивачем вимоги і не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Судові витрати відповідно до частин другої, шостої статті 141, частини першої статті 142 ЦПК України покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внести зміни до актового запису № 661 від 29 травня 2024 року про народження ОСОБА_3 , який складено Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виключивши відомості про батька « ОСОБА_4 » та зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записавши його у Книзі реєстрації народжень Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші відомості залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 605,60 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 605,60 грн.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви у сумі 605,60 гривень, сплачений згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3742604110.1 від 04 липня 2024 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ). 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 24 квітня 2026 року.

Суддя          Олександр ЯКУСИК