Справа № 533/1016/25
Провадження № 2/533/63/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

19 березня 2026 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді - Козир В.П.,
за участю:
секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

20 листопада 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, у якій просив суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр»:
- заборгованість за договором № 414133 від 12.11.2020 у розмірі 28688,28 гривень; 
- витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 гривень;
- витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 гривень.

Також позивач просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Процесуальні рішення та дії у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 28 січня 2026 року (а.с. 92-93).

Цією ж ухвалою суду запропоновано позивачеві надати до суду докази на підтвердження власних позовних вимог, окрема факту видачі кредиту відповідачці (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордера, платіжні доручення, докази належності платіжного засобу (картки) тощо) за кредитним договором № 414133; детальний розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом; розрахунок інфляційних збитків та 3 % річних.

09.12.2025 від позивача надійшла заява, на виконання вимог ухвали суду (а.с. 97-100), до якої було долучено детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 414133 (а.с. 101-106).

10.12.2025 надійшло клопотання від позивача про витребування доказів, в якому він просив суд поновити строк для подання клопотання про витребування доказів та витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію (а.с.109-111).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 28 січня 2026 року поновлено позивачу строк для подання клопотання, клопотання про витребування доказів задоволено частково та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію (а.с.118-120).

12 лютого 2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с. 128-129).

У судове засідання 19.03.2026 представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не з`явився, у позовній заяві просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, поти заочного рішення не заперечував.

Відповідачка ОСОБА_1 , у розумінні п.4 ч. 8, ч.11 ст.128 ЦПК України, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду (а.с.126-127,122), у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки у судове засідання не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, відзив на позовну заяву не подавала.

Ухвалою суду від 19 березня 2026 року вирішено проводити заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 3-7)

12.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 (далі - позичальник та/або відповідач) укладено договір № 414133 (далі - договір).

На умовах, встановлених кредитним договором, первісний кредитор надав позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 17500,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 12.11.2021 (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

Станом на день звернення позивача зі позовною заявою до суду про стягнення заборгованості відповідачка свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

30.06.2021 було укладеного договір, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 414133. 

10.01.2023 було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 414133.

Отже, позивач наділений правом вимоги до відповідачки за договором № 414133.

Позивач стверджував, що загальний розмір заборгованості за договором № 414133 становить 28688,28 грн, яка складається зі:
- заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 16505,26 грн;
- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11321,22 грн;
- інфляційні збитки - 720,72 грн;
- 3% річних - 141,08 грн.

У заяві, на виконання ухвали суду, позивач звертав увагу суду, що відповідачкою здійснювались перерахування коштів з метою погашення кредитної заборгованості у грудні 2020 року. Так, у грудні 2020 року платіж відповідачки у сумі 2214,00 грн було зараховано в рахунок погашення кредитної заборгованості, з яких: 994,74 грн - зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 1219,26 грн - зараховано в рахунок погашення відсотків за кредитом. В подальшому відповідачка платежі на погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала.

Щодо нарахування інфляційних збитків та 3 % річних позивач зазначив, що у період з 12.11.2022 (дата, з якої утворилась прострочена заборгованість) по 23.02.2022 (дата, яка передувала дню, з якого оголошено воєнний стан) відповідачці було нараховано 3 % річних за користування грошовими коштами згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, що становить 141,08 грн, та інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України у сумі 720,72 грн.

При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 205, 512, 514, 516, 525-526, 610-611, 615, 625, 626, 638, 641, 644, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України, статті 4, 19, 133, 175 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Позиція відповідача 

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надала, власну позицію щодо предмета спору не висловила.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» (за договором - товариство) та відповідачкою ОСОБА_1 (за договором - споживач) було укладено договір про надання споживчого кредиту (укладається в електронній формі для кредитів, де передбачена сплата процентів за перший день користування кредитом) № 414133 (надалі - кредитний договір або договір кредиту), який підписано споживачем (відповідачкою) електронним підписом (одноразовим ідентифікатором С598), про що свідчать положення п. 1.1, 8.6, р. 9 кредитного договору (а.с. 8-9).

Кредитний договір містить такі терміни та визначення, що використовуються у договорі:
- Інформаційно-телекомунікаційна система товариства (ІТС Товариства) - програмний комплекс, який включає вебсайт, облікову та реєструючу систему товариства та використовується товариством, в тому числі, але не виключно, для укладення договорів про надання кредитів фізичним особам (споживачу), доступ до якої забезпечується через вебсайт;
- Особистий кабінет - захищена частина веб-сайту, яка доступна споживачу для входу через веб-сайт після його ідентифікації порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в якій споживач має можливість укладати кредитні правочини, отримувати інформацію та документи, пов`язані з наданням та обслуговуванням кредиту (в т.ч. суму заборгованості за кредитом, строки погашення, інше), здійснювати дії щодо ініціювання продовження строку кредиту.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення електронних даних, направлених товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства.

Згідно з п.1.2 кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

У відповідності до п.1.3 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 17500,00 грн. Тип кредиту - кредит.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 12.11.2021 (включно). Детальні терміни повернення кредиту визначені у графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору (далі - графік платежів).

Згідно з п. 1.5 кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25 % у день (9125 % річних) (далі - проценти за перший день користування кредитом); за вci наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних (далі - поточні проценти).

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6 кредитного договору).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 126,86 % річних (п.1.7 кредитного договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 26458,02 грн. (п. 1.8 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання:
- у розмірі 14000,00 гривень за реквізитами платіжної картки  НОМЕР_1  або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені споживачем в особистому кабінеті, або надані товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку;
- у розмірі 3500,00 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється у межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором (графіком платежів).

У п. 4.1 кредитного договору зазначено, що товариство має право: 1) вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором;…3) ) укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

У п. 4.4 кредитного договору зазначено, що споживач зобов`язаний: 1) у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором…

Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів (п. 5.1 кредитного договору).

Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України, цим договором (п. 6.1 кредитного договору).

Внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів/угод (п. 7.1 кредитного договору).

Цей договір складено в 2 (двох) оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу (п. 8.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 8.6 кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

У п. 9 кредитного договору зазначені такі відомості щодо споживача: ОСОБА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; відомості про паспортні дані; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; додаткові дані споживача: Особистий кабінет, номери моб. телефонів: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; та електронний підпис одноразовим ідентифікатором С598.

Графіком платежів до договору про надання споживчого кредиту № 414133 передбачено та зазначено такі умови: кількість платежів; дата платежу (періодичність внесення щомісячно), залишок суми кредиту після сплати поточного платежу, сума кредиту до сплати, нараховані проценти до сплати, загальна сума платежу (а.с. 10).

У паспорті споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який було підписано електронним підписом споживача (відповідачки), відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С598, зазначено основні умови кредитування, які є аналогічними тим, що викладені у кредитному договорі. Дата надання інформації - 12.11.2020, інформація зберігає чинність та є актуальною до 12.11.2020 (а.с. 11).

Суд не бере до уваги Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», затверджені наказом директора ТОВ «Слон Кредит» від 26.10.2020 №06-КД (а.с. 14-17), які долучені до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що вони є складовою кредитного договору, а саме те, що вони діяли у день підписання відповідачкою кредитного договору, і відповідачка розуміла, що саме ці Правила вона мала на увазі, підписуючи кредитний договір.

З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» до ТОВ «Слон Кредит» вбачається, що відповідно до договору на переказ коштів від 30.09.2019 № ФК-П19/19-06 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта :12-11-2020 18:06:58 на суму 14000,00 грн, маска картки НОМЕР_5 , призначення платежу: «Зачисление 14000 грн на карту НОМЕР_5 » (а.с. 12).

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 01.02.2026 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано платіжну карту № НОМЕР_6 . Фінансовий  номер телефону НОМЕР_3  (а.с. 128).

Відповідно до виписки за договором б/н за період 12.11.2020 - 15.11.2020, наданої АТ КБ «Приватбанк», на картку № НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося зарахування переказу на картку у сумі 14000,00 грн (а.с. 129).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні (а.с. 13), виконаним первісним кредитором ТОВ «Слон кредит», сума заборгованості відповідачки за період з 13.10.2020 по 13.11.2020 становила 24244,02 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 16505,26 гривень; заборгованість по відсоткам - 7738,76 грн.

У цьому ж розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 30.06.2021 заборгованість становила 22637,50 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 16505,26 гривень; заборгованість по відсоткам - 6132,24 грн. 

З цього ж розрахунку вбачається, що 10.12.2020 відповідачкою здійснено платіж у сумі 2214,00 грн, з яких: 994,74 грн - зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 1219,26 грн - зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом.

30.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 30-06/2021 (а.с. 18-21).

Згідно з п. 2.1 договору факторингу № 30-06/2021 за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 20 848 758, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається (п. 2.4 договору факторингу № 30-06/2021).

Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі (п. 2.5 договору факторингу № 30-06/2021).

Згідно з п.6.1.4 договору факторингу № 30-06/2021 право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (додаток № 2) та акту приймання-передавання документації визначеної п. 8.2 даного договору, які у сукупності одночасно є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

З акту приймання - передавання реєстру боржників в електронному вигляді від 01.07.2021 за договором факторингу № 30-06/2021 вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» передало ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло реєстр боржників кількістю 976 штук (а.с. 26).

З акту приймання - передавання реєстру боржників від 01.07.2021 за договором факторингу № 30-06/2021 вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» передало ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло реєстр боржників кількістю 976 штук (а.с. 27).

Згідно з актом приймання-передачі документації боржників від 01.07.2021 ТОВ «Слон Кредит» передало ТОВ «Вердикт Капітал» документацію по боржниках відповідно до договору факторингу № 30-06/2021 (а.с.32-36), в тому числі й документацію щодо відповідачки (а.с.33).

Відповідно до копії платіжного доручення від 30.06.2021 № 263230010 ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «Слон Кредит» у сумі 1841030,52 грн згідно з договором факторингу № 30-06/2021 (а.с. 28).

З реєстру боржників (а.с. 29-30, 31) до договору факторингу №№ 30-06/2021 від 01.07.2021 вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 414133 у загальній сумі 22637,50 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 13204,41 грн; заборгованість за процентами - 9433,09 грн.

З листа ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.38, 39) вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позик, право вимоги яких відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з відповідним договором факторингу, надало таку інформацію:…34) ОСОБА_1 , НОМЕР_7 , № договору 414133, № транзакції 72223096.

Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 (останній період нарахування 23.02.2022) загальна заборгованість становить 28688,28 грн (а.с.37), яка складається зі:
- заборгованості по основній сумі кредиту - 16505,26 грн;
- заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 6132,24 грн;
- нарахованих відсотків з 30.06.2021 по 11.11.2021 - 5188,98 грн;
- нарахованих 3 % річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України - 141,08 грн;
- нарахованих інфляційних збитків за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України - 720,72 грн.

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало 3 % річних та інфляційні збитки за користування грошовими коштами за період з 12.11.2021 по 23.02.2022.

10.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 40-45).

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - боржники, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (надалі також - реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом основні договори, надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Права вимоги, що є предметом цього договору належать первісному кредитору на підставі…. договору факторингу № 30-06/2021 від 30.06.2021 між первісним кредитором та Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит»…

Відповідно до п. 5.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників (в електронному та друкованому (підписаному) вигляді) та документацію на умовах та в порядку, визначених цим договором. Первісний кредитор має право передавати документацію, в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними. Первісний кредитор не несе будь-якої відповідальності за стан та наявність документації.

Згідно з п. 5.2 договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором у день належного підписання сторонами акту приймання - передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). 

З акту зарахування однорідних вимог від 28.02.2023 (а.с. 53-54) вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» домовилися про зарахування зустрічних однорідних вимог та зобов`язань за договором.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло реєстр боржників кількістю 207 307. Після цього від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 51).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло реєстр боржників кількістю 207 307. Після цього від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 52).

Згідно з реєстром боржників та витягом з реєстру до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 414133 у загальній сумі 28688,28 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту -16505,26 грн; заборгованість за процентами - 11321,22 грн (а.с. 55-57, 58).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 10.01.2023 по 27.10.2025, тобто з моменту відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідачки на користь позивача, будь-які додаткові нарахування за кредитним договором позивачем не здійснювалися (а.с. 59).

З детального розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 414133 від 12.11.2020 (а.с. 101-106), наданого позивачем, вбачається, що загальна заборгованість відповідачки за період з 12.11.2020 по 27.10.2025 становить 28688,28 грн, яка складається зі:
- заборгованості по основній сумі кредиту - 16505,26 грн;
- заборгованості за відсотками - 11321,22 грн;
- 3% річних- 141,08 грн;
- інфляційних збитків - 720,72 грн.

З цього ж розрахунку вбачається, що нарахування процентів відбувалося за період з 12.11.2020 по 11.11.2021, нарахування 3 % річних відбувалося з 12.11.2021 по 23.02.2022, нарахування інфляційних збитків відбувалося за період з 01.11.2021 по 01.02.2022.

Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.  Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).  Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.  Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі - у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку:

«Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.»

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ).

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором на період дії карантину.

Станом на дату розгляду даної справи судом п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачає таке:

«У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Тобто у період з 01.03.2020 по 23.01.2024 споживач звільняється законом від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором підлягають списанню кредитодавцем.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ).

Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2020 між ТОВ «Слон кредит» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 17500,00 грн строком на 365 дні.

Згідно зі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками такий договір прирівнюється до укладення договору у письмовій формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Факт укладення кредитного договору та факт видачі кредиту належним чином підтверджено доказами, що містяться у матеріалах справи. Такі факти не спростовані відповідачкою.

Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення платежів, проценти за користування кредитом тощо).

Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачені договором.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачка у повному обсязі кредит не повернула.

Доказів проведення повного розрахунку за отриманим кредитом з первісним кредитором чи з позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять.

Отже, відповідачка умови кредитного договору порушила та у строк, встановлений умовами кредитного договору, кредитні кошти не повернула.

Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту у сумі 16505,26 грн. Пояснюючи суду розмір заборгованості, позивач стверджував, що умовами договору було визначено суму кредиту 17500,00 грн, яка надавалася відповідачці шляхом перерахування коштів у сумі 14000,00 грн на поточний рахунок відповідачки за реквізитами банківської платіжної картки, та у розмірі 3500,00 грн шляхом перерахування на користь первісного кредитора у рахунок виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5 договору. 

Такі пояснення позивача узгоджуються з умовами кредитного договору (п. 1.3, 2.1, 3.5) та підтверджуються матеріалами справи (довідкою з банківської установи, випискою по поточному банківському рахунку).

Далі позивач пояснював, що у грудні 2020 року відповідачка здійснила платіж у рахунок погашення заборгованості за договором у розмірі 2214,00 грн. Цей платіж було первісним кредитором зараховано у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у такому порядку: 994,74 грн - зараховано у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту; 1219,26 грн - зараховано у рахунок погашення процентів за користування кредитом.

На думку позивача, після часткового погашення у грудні 2020 року відповідачкою заборгованості за кредитним договором, заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) станом на 27.10.2025 стала складати 16505,26 (17500-994,74 = 16505,26) грн.

Такі доводи позивача підтверджуються копією розрахунку заборгованості за кредитним договором, складеного первісним кредитором ТОВ «Слон кредит» (а.с. 13).

Однак, як вбачається з копії реєстру боржників до договору факторингу від 01.07.2021 № 30-06/2021 (а.с. 29-30, 31) ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у загальному розмірі 22637,50 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 13204,41 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 9433,09 грн.

Після цієї дати заборгованість за тілом кредиту збільшитися не могла, адже договірні відносини з первісним кредитором вже були припинені.

Отже ТОВ «Вердикт капітал» (другий кредитор) набуло право вимагати від відповідачки сплату заборгованості за тілом кредиту у сумі 13204,41 грн, а не 16505,26 грн, як помилково вважає позивач.

Оскільки ТОВ «Вердикт капітал» не набувало право вимоги до відповідачки у частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у сумі 16505,26 грн, то і передавати у подальшому неіснуюче право грошової вимоги позивачу другий кредитор не міг.

З цих підстав позовні вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості за договором (тіло кредиту) у сумі 16505,26 грн, суд задовольняє частково та стягує з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13204,41 грн. У задоволенні решти позовних вимог на суму 3300,85 грн слід відмовити за недоведеністю.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, установив таке.

Як вже зазначено вище ТОВ «Вердикт капітал» (другий кредитор) набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу до відповідачки у загальній сумі 22637,50 грн, у тому числі заборгованість за процентами - 9433,09 грн.

За умовами договору факторингу від 30.06.2021 № 30-06/2021, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Слон кредит» та другим кредитором ТОВ «Вердикт капітал», сторони договору домовилися, що у цьому договорі термін «право вимоги» має таке значення: «право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога)».

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Однак предметом договору факторингу між первісним та другим кредитором є лише право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), не є предметом договору факторингу від 30.06.2021 № 30-06/2021, та первісним кредитором другому не передавалося.

Отже другий кредитор ТОВ «Вердикт капітал» набув права первісного кредитора за кредитним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто у сумі 22637,50 грн, у тому числі проценти у розмірі 9433,09 грн, оскільки інше не було встановлено договором чи законом. Право нараховувати проценти за користування кредитом у майбутньому (майбутню вимогу), у тому числі у межах строку дії кредитного договору, другий кредитор, а відповідно, й позивач, як третій кредитор, не набули.

Позивач правильно посилався на ст. 514 ЦК України та правильно вважає, що нові кредитори ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» набули права вимоги до відповідачки у такому самому ж обсязі, в якому вони були у першого кредитодавця. При цьому позивач безпідставно просить суд стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом у збільшеному розмірі - 11321,22 грн, а не у тому ж самому обсязі - 9433,09 грн, про який йдеться у реєстрі боржників (а.с. 31).

З цих підстав позовні вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 11321,22 грн, суд задовольняє частково та стягує з відповідачки на користь позивача заборгованість за процентами у розмірі 9433,09 грн. У задоволенні решти позовних вимог на суму 1888,13 грн слід відмовити за недоведеністю.

Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованості 3 % річних та інфляційних збитків за договором суд висновує таке.

У період нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних збитків не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики зі строком погашення кредиту/позики до одного місяця на період дії карантину.

Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за спірним договором) свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
-в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину
-в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
-у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Суд уважає, що відповідачка на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнялася від відповідальності перед первісним кредитором, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту; звільнялася від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (3 % річних та інфляційні збитки).

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості позивач здійснював нарахування інфляційних збитків та відсотків річних на суму заборгованості (16505,26 грн), яка є більшою за ту, що суд уважає підставною та правомірною (13204,41 грн).

Отже позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідачки інфляційних збитків у розмірі 720,72 грн та 3 % річних - 141,08 грн є неправомірними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідачки заборгованості за договором про споживчий кредит у загальній сумі 22637 гривні 50 копійок, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13204 гривень 41 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом - 9433 гривня 09 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог на суму 6050 гривні 78 копійок (3300,85 грн (тіло кредиту) + 1888,13 грн (%) + 720,72 грн (інфляційні збитки) + 141,08 грн (3 % річних) = 6050,78 грн) суд відмовляє за безпідставністю.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2).

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (78,90 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1911,27 грн (2422,40 х 78,90 % = 1911,27).

Крім того позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 
1) договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, укладений між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (а.с. 67-69), відповідно до якого адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, а клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку. Відповідно до п. 4.3 договору факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги…;
2) прайс-лист послуг, які надає адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» (а.с. 71);
3) заявку на надання юридичної допомоги № 479 від 01.10.2025 (а.с. 72), відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , які складаються зі: надання усної консультації з вивчення документів - 2 години - 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3 години - 9000,00 грн;
4) витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 (а.с.73), відповідно до якого вартість правничої допомоги складає 13000,00 грн та складається зі: надання усної консультації з вивчення документів - 2 години - 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 2 години - 9000,00 грн. 

Оплата за договором позивачем на користь адвоката станом на дату ухвалення рішення не проведена.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 дійшов такого висновку: «Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, договір про надання правничої допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги. Такі докази завчасно були направлені відповідачці.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу, з боку відповідачки заявлено не було.

Разом з тим, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Така правова позиція зроблена Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18.

Схожа правова позиція також висловлена Верховним Судом у справі № 340/4492/22 від 25 липня 2023 року.

Також у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду зробила такий висновок:

«Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення».

Здійснюючи розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі суд зазначає, що фактично справа розглядалася без участі сторін; така категорія справ є розповсюдженою, а позовні заяви шаблонними; спір є нескладним у правозастосуванні; відповідачка не висловила заперечень проти позовних вимог та є слабшою стороною у правовідносинах з фінансовою установою (позивачем); сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сукупності зі сумою боргу, що стягується судом у результаті задоволення позову, може бути надмірним фінансовим тягарем для відповідачки, тому суд уважає, що пред`явлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу є дещо завищеним, та суд частково відмовляє позивачеві у відшкодуванні здійснених ним витрат на правову допомогу у сумі 8000,00 грн.

Окрім цього, оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (78,90 % від загального розміру позовних вимог), то керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені позивачем, на оплату правничої допомоги у сумі 3945,00 грн (5000,00 х 78,90 % = 3945,00).

На думку суду, судові витрати у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими. Решту суми витрат слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 12, 15, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 282 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 12.11.2020 № 414133 у загальній сумі 22637 гривні 50 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог на суму 6050 гривні 78 копійок - відмовити.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 1911 гривень 27 копійок.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу у розмірі 3945 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте Козельщинським районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: вулиця Мечнікова, буд. 3, офіс 306, місто Київ, 01133; ідентифікаційний код 44276926; електронна пошта: info@collect-center.com.ua).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_2 ; тел.: НОМЕР_8 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 19 березня 2026 року.

Суддя В.П. Козир