Справа № 645/374/26 
Провадження № 3/645/311/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року     м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду міста Харкова Спесивцев О.В., при секретарі Асєєвої К.М., за участі особи щодо якої розглядається питання про притягнення до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , потерпілої – ОСОБА_2 , розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, особи з інвалідністю ІІ групи, 
за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП,
встановив:
В провадження Немишлянського районного суду м. Харкова з УПП в Харківській області ДПП надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №566461 від 14.01.2026 року вбачається, що 09.01.2026 року об 11:10 в м.Харкові, по Стадіонному проїзду 12, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Mercedes Benz ML 63, н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, безпечного бокового інтервалу, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на автомобіль Daewoo Lanоs, н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.12.1, п.13.1, п.2.3.б ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №5664673 від 14.01.2026 року вбачається, що 09.01.2026 року об 11:10 в м.Харкові, по Стадіонному проїзду 12, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Mercedes Benz ML 63, н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, з невідомих причин залишив місце події, чим порушив п.2.10 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину визнав частково та вказав, 09.01.2026 року близько 11 години керував належним йому автомобілем Mercedes Benz ML 63, н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи по Стадіонному проїзду повз Daewoo Lanоs, н.з. НОМЕР_2 , зупинився в 5 м. від нього, оскільки йому було необхідно зайти в аптеку. Вказав, що після його зупинки, до нього підійшла потерпіла ОСОБА_2 та вказала, що він зачепив її транспортний засіб. ОСОБА_3 попросив почекати поки сходить в аптеку, та після повернення до ного підійшов хлопець, який назвався чоловіком потерпілої, та запропонував оформити європротокол, на що він погодився. Оскільки в електронному вигляді оформити європротокол не вдалося, чоловік запропонував викликати поліцію для оформлення ДТП, на що ОСОБА_3 не заперечував. Проте, оскільки з часу виклику поліції пройшло більше 1 год. 30 хв, а ОСОБА_3 запізнювався на прийом до лікаря, він залишив номер телефону та попросив йому набрати як приїде поліція. Проте, співробітники поліції йому подзвонили лише для виклику для складання протоколів. Зазначив, що наміру переховуватися він не мав, а його від`їзд був зумовлений необхідністю відвідати лікаря, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи. Також вказав, що його транспортний засіб видимих наслідків дтп не має.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що 09.01.2026 року близько 11 години вона знаходилася у належному їй автомобілі Daewoo Lanоs, н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований в м.Харкові, по Стадіонному проїзду 12. Відчувши поштовх, вона вийшла з автомобіля та побачила поруч припаркований автомобіль Mercedes Benz ML 63, н.з. НОМЕР_1 , з якого вийшов ОСОБА_3 . Повідомивши про дтп, він попросив почекати, поки сходить в аптеку. Після того, як ОСОБА_3 повернувся, з ним вже почав спілкуватися її співмешканець. Оскільки європротокол оформити не вдалося, була викликана поліція, проте черговий в телефонному режимі повідомив про відсутність вільних екіпажів. Почекавши близько півтори години, ОСОБА_3 повідомив, що йому необхідно їхати у лікарню та від`їхав, не дочекавшись поліцію. Заперечувала проти того, що ОСОБА_3 залишав їй свій номер телефону. По приїзду співробітників поліції, ОСОБА_2 повідомила, що інший учасник дтп є особою з інвалідністю та повідомив їй, що поїхав у лікарню, проте співробітники поліції сказали, що складуть на нього протоколи як за дтп так і за залишення місця дтп. Зазначила, що претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 вона не має, оскільки отримала страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Так, згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.
Приписами п.1.1 Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пункт 1.9 ПДР передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п.2.3.«б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
Відповідно до п.12.1. ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Згідно п.13.1 ПДР, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
На думку суду, вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП доведена матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні, а саме: даними з протоколу про адміністративне правопорушення; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.01.2026 року, на якій відображено організацію дорожнього руху, розташування транспортних засобів на проїзній частині, їх напрямок руху та місце зіткнення, механічні пошкодження автомобілів після ДТП; письмовими поясненнями учасників ДТП наданими співробітникам поліції.
Судом відхиляються посилання ОСОБА_3 про те, що у його автомобіля відсутні пошкодження характерні для дтп, оскільки вони спростовуються наявними доказами, зокрема, схемою дтп в якій відображені пошкодження автомобіля Daewoo Lanоs, н.з. НОМЕР_2 та електронним рапортом співробітників поліції, в якому містяться фото пошкоджень вказаного автомобіля. При цьому, з наданого самим ОСОБА_3 для огляду в судовому засіданні фотографії з телефону вбачається наявність пошкоджень характерних для дтп.
Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 26 постанови № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі, як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франці проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, судовим розглядом встановлено про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, як порушення водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність  ОСОБА_3  судом не вбачаються.
Враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_3 з метою виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, вважаю за необхідне піддати адміністративному стягненню у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП.
Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 122-4 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до п.2.10.а ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Разом з тим, під залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди слід розуміти дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення працівниками поліції заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Тобто, з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП характеризується наявністю виключно прямого умислу.
З урахуванням наданих ОСОБА_3 пояснень, які також не заперечувалися потерпілою ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що залишення ним місця ДТП не охоплювалось умислом приховання факту такої події, що свідчить про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Фактичні дані, викладені у матеріалах справи, мають формальний характер і не містять об`єктивних відомостей, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи наведене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди в судовому засіданні встановлено не було, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення, слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 122-4, 124, 221, 247, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя,

постановив:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 122-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Роз`яснити, що штраф, відповідно до ст. 307 КУпАП, має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника, згідно з ст. 308 КУпАП, стягується подвійний розмір штрафу, який визначений у відповідній статті КУпАП та зазначений у постанові про стягнення штрафу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м. Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повний текст постанови складено 31.03.2026 року.

Суддя О.В. Спесивцев