РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
24 лютого 2026 р.  Справа № 120/17796/25
Вінницький окружний адміністративний суд в складі
головуючого судді Дончика В.В., 
за участю:
секретаря судового засідання: Уманчук А.В.,
представника позивача: Тиховського М.О.,
представника відповідача: Сандул Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень 

в с т а н о в и в :

23.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкових повідомлень - рішень:
- від 15.09.2025 року №1160085-2407-0228-UA05020210000033427;
- від 15.09.2025 року №1160084-2407-0228-UA05020210000033427;
- від 12.09.2025 року №1159905-2407-0228- НОМЕР_1 ,
- від 12.09.2025 року №1159902-2407-0228- НОМЕР_1 ,
- від 12.09.2025 року №1159887-2407-0228- НОМЕР_1 ,
- від 12.09.2025 року №1159882-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 12.09.2025 року №1159868-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 12.09.2025 року №1159867-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 12.09.2025 року №1159843-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 12.09.2025 року №1159827-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 12.09.2025 року №1159819-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 12.09.2025 року №1159800-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 19.06.2025 року №812789-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 19.06.2025 року №812787-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 03.04.2025 року №390053-2407-0228-UA05020210000033427,
- від 03.04.2025 року №134990-2407-0228-UA05020210000033427.
Ухвалою суду від 29.12.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
02.01.2026 року представник позивача вимоги вказаної ухвали виконав.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року відкрито провадження у даній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 05.02.2026 року. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, а також, у разі надходження відповіді на відзив, запропоновано подати свої заперечення у 2 - денний термін з дня отримання відповіді на відзив.
30.01.2026 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано відзив на адміністративний позов, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема щодо твердження позивача що у разі створення фермерського господарства саме останнє має й нести обов`язки щодо сплати відповідного земельного податку, зазначає, що для звільнення від сплати орендної плати за землю фізичній особі, яка отримала земельну ділянку для створення фермерського господарства необхідно в установленому законом порядку оформити перехід до ФГ прав орендаря даної земельної ділянки.
Отже, відповідач зауважує, що податковий обов`язок щодо сплати орендної плати в таких правовідносинах лежить на орендареві земельної ділянки, який визначений у договорі оренди земельної ділянки і право користування земельною ділянкою якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав.
Податковий обов`язок щодо сплати орендної плати за землі державної та комунальної власності виникає у фермерського господарства, для створення якого фізичній особі була надана земельна ділянка, після переходу до нього прав орендаря в установленому законом порядку.
Враховуючи наведене, представник позивача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Ухвалою суду від 05.02.2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2026 року. 
11.02.2026 року адміністративна справа, призначена на 19.02.2026 року, знята з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні. Розгляд справи призначено на 17.02.2026 року.
13.02.2026 року представник позивача подав додаткові пояснення, у яких вказав, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами 05234810000:02:001:0088 площею 81,9122 га та 05234810000:05:000:0035 площею 62,6110 га від 13.08.2025, підставою для державної реєстрації окрім договорів оренди та додаткових вимог стало посилання на п.81.10 Порядку «Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 відповідно до якого державна реєстрація прав на земельні ділянки, надані для ведення фермерського господарства, у зв`язку із створенням юридичної особи з організаційно - правовою формою фермерське господарство проводиться за відповідною юридичною особою на підставі документів, необхідних для такої реєстрації, передбачених Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком, виданих на ім`я засновника, члена такого фермерського господарства.
При цьому, на думку представника позивача, укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачено, відповідно не є обов`язковим.
Як наслідок необхідності внесенні змін щодо заміни стороні в договорі оренди відсутня, а заміна сторони відбувається в силу Закону на підставі документів виданих на ім`я засновника такого фермерського господарства.
Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити адміністративний позов.
16.02.2026 року представник відповідача подала додаткові пояснення, у яких вказала про детальний розрахунок нарахованих сум орендної плати по роках (2019-2025) та просила відмовити у задоволення адміністративного позову.
17.02.2026 року в судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступне.
02.06.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладені договори оренди землі №318 від 02.06.2014 року та №319 про передачу земельних ділянок за кадастровими номерами 05234810000:02:001:0088 площею 81,9122 га та 05234810000:05:000:0035 площею 62,6110 га, строком до 01.06.2021 року.
Цього ж дня між Орендодавцем та Орендарем підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.
11.09.2014 року відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство» ОСОБА_1 створене Фермерське господарство "Дружба-Н", основний вид діяльності: Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).
04.03.2019 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області укладено додаткові угоди №88 та №89, згідно яких строк дії договорів оренди продовжено до 03.03.2026 року. 
04.06.2025 року між ОСОБА_1 та Погребищенської міською радою укладено додаткові угоди про внесення змін до договору оренди землі №318 та №319 від 02.06.2014 року та, зокрема, продовжено строку дії договорів оренди до 02.06.2032 року.
Виконавчий комітет Погребищенської міської ради листом від 23.01.2025 № 02-21/281 надав контролюючому органу перелік орендарів станом на 01.01.2025, згідно з яким позивач є орендарем земельної ділянки за кадастровими номерами 05234810000:02:001:0088 площею 81,9122 га та 05234810000:05:000:0035 площею 62,6110 га
На підставі отриманої інформації, Головне управління ДПС у Вінницькій області здійснило нарахування орендної плати з фізичних осіб за 2019-2025 рр. та винесло спірні податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими нарахувало позивачу зобов`язання з вказаного податку на загальну суму 3346359,85 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У цій справі спірним є питання відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в контексті правомірності нарахування орендної плати фізичним особам, які уклали договір оренди з державною адміністрацією й утворили фермерське господарство, яке фактично протягом спірного періоду використовувало земельну ділянку у своїй господарській діяльності, нараховуючи та сплачуючи за неї відповідний податок (орендну плату).
Відтак суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону України "Про фермерське господарство", прийнятого 19 червня 2003 року, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства відповідно до закону. 
Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 зазначеного Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону України "Про фермерське господарство").
За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Фермерське господарство(у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення. Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки від використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.
Подібні за змістом висновки викладені й у інших постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/92/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17.
Крім того, у пунктах 6.22 та 6.23 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 927/79/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що нормами Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі. В цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, а здійснюється встановлений нормами перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод.
Тобто усталена практика Великої Палати Верховного Суду пов`язує момент набуття фермерським господарством прав та обов`язків орендаря земельної ділянки саме з моментом державної реєстрації фермерського господарства. Після такої реєстрації відбувається фактична заміна орендаря і саме з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. 
Отже, в силу наведених підходів, у разі створення фермерського господарства саме останнє виступає суб`єктом взаємовідносин щодо оренди, а тому за логікою таких висновків саме воно має й нести обов`язки щодо сплати відповідної орендної плати. В інакшому випадку поглиблюється правова невизначеність, адже всі права та обов`язки щодо відповідної земельної ділянки правомочне реалізовувати фермерське господарство, однак орендну плату вносить засновник цього господарства. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 19.09.2024 у справі № 320/6885/23, яка є обов`язковою до застосування при вирішенні цієї справи в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України. 
Водночас суд зауважує, що у вказаній справі Верховний Суд ухвалою від 16.05.2024 передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на те, що відсутність сталої та послідовної судової практики щодо того, хто ж виступає платником орендної плати (засновник, який уклав договір оренди, чи фермерське господарство, яке безпосередньо використовує земельну ділянку) є одним з аспектів, що свідчить про наявність виключної правової проблеми з означеного питання. 
Утім, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13.06.2024 визнала, що наведене в ухвалі КАС ВС від 16.05.2024 обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/6885/23, зокрема, беручи до уваги, що нею вже викладався висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, наприклад, у постановах від 1 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17, від 13березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018року у справі № 704/29/17-ц, № 695/1275/17, від 16 січня 2019 року у справі у справі № 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі №574/381/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 628/776/18, від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 та ін.
Крім того суд враховує постанови КАС ВС від 26 червня 2023 року у справі № 820/6406/16 та від 10 грудня 2025 року у справі № 520/4343/25, у яких зроблено наступний висновок: якщо фермерське господарство користується земельною ділянкою, яка отримана позивачем у постійне користування для ведення фермерського господарства, зареєстроване належним чином в якості юридичної особи, здійснює сплату податкових платежів, у тому числі і за використання спірної земельної ділянки, то нарахування земельного податку з фізичних осіб позивачу є протиправним, оскільки фізична особа, яка отримала у власність "для ведення фермерського господарства" земельні ділянки здійснює діяльність на цих землях не особисто, а через створену ним юридичну особу фермерське господарство.
Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що Фермерське господарство "Дружба-Н" здійснювало сплату податкових платежів, у тому числі і за використання спірних земельних ділянок, а відтак нарахування орендної плати з фізичних осіб позивачу є протиправним, оскільки фізична особа, яка отримала у власність «для ведення фермерського господарства» земельні ділянки здійснює діяльність на цих землях не особисто, а через створену ним юридичну особу фермерське господарство.
При цьому, суд враховує постанову КАС ВС від 10.12.2025 року у справі №520/4343/25, у якій колегія суддів погодилась з позицією позивача, що відсутність окремої перереєстрації права постійного користування земельною ділянкою з фізичної особи на фермерське господарство не впливає на законність використання цієї ділянки фермерським господарством, оскільки право користування вже перейшло до нього в силу закону.
З огляду на викладене та беручи до уваги вищенаведені висновки Верховного Суду, суд вважає, що нарахування зобов`язань з орендної плати фізичній особі, яка отримала земельні ділянки "для ведення фермерського господарства" та здійснює на цих землях діяльність не особисто, а через створене ним фермерське господарство, є протиправним.
Саме фермерське господарство як належним чином створена та зареєстрована юридична особа здійснює господарську діяльність на земельних ділянках і сплачує відповідні податкові платежі, у тому числі плату за землю.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
За приписами вимог п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Також, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, пункт 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи повинні бути розглянуті на підставі наданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів мусять саме податківці.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, оскільки по суті спору позов задоволено, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 12112 грн. слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 15.09.2025 року №1160085-2407-0228-UA05020210000033427, від 15.09.2025 року №1160084-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159905-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159902-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159887-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159882-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159868-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159867-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159843-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159827-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159819-2407-0228-UA05020210000033427, від 12.09.2025 року №1159800-2407-0228-UA05020210000033427, від 19.06.2025 року №812789-2407-0228-UA05020210000033427, від 19.06.2025 року №812787-2407-0228-UA05020210000033427, від 03.04.2025 року №390053-2407-0228-UA05020210000033427, від 03.04.2025 року №134990-2407-0228-UA05020210000033427.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 12112 грн. (дванадцять тисяч сто дванадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ 44069150).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ 44069150 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович