Справа № 464/7556/25
пр.№ 2/464/470/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року Сихівський районний суд м.Львова в складі: 

головуючої – судді - БЕСПАЛЬОК О.А.
з участю секретаря судових засідань – БРИНОШ А.Я.
представника позивача – ПОСІКІРИ Р.Р.
представника відповідача (в режимі відеоконференції) – МУРГИ О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом 

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ІННОВАЦІЯ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТПАЛЬМ», з участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ТВЕРСЬКОЇ Інесси Володимирівни, головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ЛЕВКО Любов Романівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припиненим кредитного та іпотечного договорів, визання недійсним договору купівлі – продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна - квартири з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог.
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансової компанії «Інновація», ТОВ «Вестпальм» з участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. про:
- визнання припиненим кредитного договору №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 , у зв`язку із належним виконанням позичальником зобов`язання;
- визнання припиненим іпотечного договору №014/3530/3/08790, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», та ОСОБА_4 , посвідченим 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротягом Ю.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №5608, у зв`язку із припиненням основного зобов`язання – кредитного договору №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року;
- визнання недійсним договору купівлі – продажу квартири від 20 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та ТОВ «Вестпальм» на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрований в реєстрі №11, у зв`язку із припиненням на момент його укладення кредитного та забезпечувального зобов`язання.
Позов мотивує тим, в грудні 2024 року з Державного реєстру речових прав йому стало відомо, що його квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ТОВ «Вестпальм» на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та ТОВ «Вестпальм», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською I.В., зареєстрованого в реєстрі за №11. Про обставини відчуження вказаної квартири йому нічого не відомо, жодних дозволів на відчуження нікому не надавав, правочинів не підписував, тому звернувся до правоохоронних органів для встановлення правомірності відчуження належного йому майна.
В рамках кримінального провадження ознайомився зі змістом договору купівлі-продажу квартири. Згідно п.1 оспорюваного договору купівлі – продажу продавець, діючи відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», розуміючи значення своїх дій, продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. Зазначено, що предмет іпотеки належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 21 грудня 2007 року Шостою Львівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №3-2227 (пункт 2 Договору від 20 січня 2022 року). Відповідно до п.3 договору купівлі - продажу право власності на квартиру зареєстровано за іпотекодавцем у реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 грудня 2017 року за рестраційним номером майна: 13127945, номер запису: 12887 в книзі: 11. У п.4 спірного договору зазначено, що право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі належить Іпотекодержателю на підставі Іпотечного договору №014/3530/3/08790, посвідченого 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р. та зареєстрованим в реєстрі за №5608; Договору про відступлення права за Іпотечним договором №014/3530/3/08790, посвідченого 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротягом Ю.Р. та зареєстровано в реєстрі за №5608, посвідченого 09 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №941. Пунктом 10 зазначено, що продавець підтвердив, що від покупця не приховує обставин, які мають істотне значення для цього договору. 
Дійсно, 28 грудня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір №014/3530/3/08790, посвідчений 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р. та зареєстровано в реєстрі за №5608. Згідно п.1.1. іпотечного договору такий забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року у справі №2-126/2010 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 , залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПрАТ «Ерсте Банк» 340816 грн. 25 коп. боргу, 1700 грн. судового збору та 120 витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього 642636 грн. 25 коп. 
На виконання вказаного рішення суду банку видано виконавчі листи, які неодноразово пред?являлися стягувачами в різні періоди до примусового виконання в органи державної виконавчої служби. Як вбачається із ухвал Галицького районного суду м.Львова стягувач у зазначеному рішенні суду неодноразово змінювався. Востаннє, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 квітня 2017 року у справі №461/1886/17, провадження №6/461/40/17 замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року по справі №2-2126/10, зі стягувача ТОВ «Фінанс Транс Груп» на ТОВ «Фінансова компанія «Інновація».
13 червня 2016 року державним виконавцем Галицкого ВДВС було винесено постанову про відкриття ВП №51415962 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» (правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інновація») 342636 грн. 25 коп. боргу. 18 березня 2020 року державним виконавцем Галицкого ВДВС було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а у зв?язку із повним виконанням рішення суду винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51415962 (боржником вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені). Таким чином, станом на 07 квітня 2020 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 травня 2010 року у справі №2-126/2010 боржниками виконано в повному обсязі.
Рішення суду про дострокове стягнення боргу по кредитному договору засвідчує зміну кредитором строку повернення кредиту, тому, кредитор не вправі нараховувати проценти за кредитом після винесення рішення. Однак, незважаючи на належне виконання солідарними боржниками в повному обсязі рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 травня 2010 року у справі №2-126/2010 ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» фактично через два роки після такого виконання, безпідставно звернулося до нотаріуса з метою продажу від імені іпотекодавця, яким він являється, згідно статті 38 Закону України «Про іпотеку», предмета іпотеки, зокрема квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 28,9 кв. м.
Оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 20 січня 2020 року слугував підставою для переходу права власності на квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 до ТОВ «Вестпальм». Продавцем від його імені, в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», виступало ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», однак не повідомила належним чином його, як іпотекодавця, про намір продажу предмета іпотеки, тому в свою чергу не набула беззаперечного права на здійснення продажу спірного майна, однак всупереч вказаним вимогам здійснила укладання такого договору. Отже, в даному випадку відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» не набувши права на розпорядження його майном, фактично уклала неправомірний договір купівлі-продажу спірної квартири, чим грубо порушила законне його право власності, у зв`язку з чим змушений звернутись в суд за захистом порушеного права. Просить позов задоволити в повному обсязі.
Зміст відзиву на позов від ТОВ «ФК «Інновація».
01 грудня 2025 року через систему Електронний суд ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» надіслала відзив на позов, у відповідності до змісту якого просили у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування відзиву покликаються на те, що 28 грудня 2007 року між ОСОБА_4  та ПАТ «Ерсте Банк» укладений кредитний договір №014/3530/3/08790, згідно якого ПАТ «Ерсте Банк» надано ОСОБА_4 кредит в сумі 40000 дол. США, строком користування до 27 грудня 2017 року із сплатою 13,5%. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до іпотечного договору №014/3530/3/08790, посвідченого 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р. за реєстровим №5608 ОСОБА_4 було передано Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв. м, та належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 21 грудня 2007 року державним нотаріусом Шостої львівської державної нотаріальної контори Шургот Н.М. в реестрі за №3-2227 та зареєстрованого в ОКП ЛОР БТІ та ЕО 26 грудня 2007 року за реєстровим №13127945.
У зв?язку з систематичним невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов?язань перед Банком, ПАТ «Ерсте Банк» звернулося до Галицького районного суду м.Львова з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості, і рішенням цього ж суду від 13 травня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь ПАТ «Ерсте Банк» 340816 грн. 25 коп. боргу, 1700 грн. судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 342636 грн. 25 коп.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11 грудня 2014 року у справі №461/14730/14-ц замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчих листів №2-2126/10, виданих 26 січня 2011 року Галицьким районним судом м.Львова, з стягувача ПАТ «Ерсте Банк» на стягувача ТОВ «ФК «Глобад Фінанс». Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 вересня 2015 року замінено сторону виконавчого провадження з стягувача ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» на стягувача ТОВ «Фінанс Транс Груп».
Постановами про відкриття виконавчого провадження від 13 червня 2016 року головним державним виконавцем Галицького відділу ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області на підставі виконавчих листів №2-2126/10, виданих 26 січня 2011 року Галицьким районним судом м.Львова, відкриті виконавчі провадження:
-виконавче провадження ВП №51415791 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» 342636 грн. 25 коп. боргу;
-виконавче провадження ВП №51415962 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» 342636 грн. 25 коп. боргу;
-виконавче провадження ВП №51416103 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» 342636 грн. 25 коп. боргу.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 квітня 2017 року у справі №461/1886/17 змінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №2-2126/10, виданих Галицьким районним судом м.Львова 26 січня 2011 року з стягувача ТОВ «Фінанс Транс Груп» на стягувача ТОВ «ФК «Інновація». 
Постановами головного державного виконавця Галицького відділу ДВС у м.Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) замінено стягувача у виконавчих провадженнях №51415791, №51415962, №51416103, з ТОВ «Фінанс Траст Груп» на ТОВ «ФК «Інновація». 
Постановами головного державного виконавця Галицького відділу ДВС у м.Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) від 07 квітня 2010 року закінчено виконавче провадження №51415791, №51415962, №51416103 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що боржником вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі, виконавчий збір та витрати виконачого провадження сплачені. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року у справі №461/2641/25 скасовано постанови головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про закінчення виконавчих проваджень №51415962, №51415791, №51416103. 
20 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та ТОВ «Вестпальм» укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською I.В. та зареєстрований в реєстрі за №11, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» продала ТОВ «Вестальм» в приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж майна відбувся в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».
До ТОВ «ФК «Інновація перейшли права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, а також всі інші пов?язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі права звернення стягнення. Оскільки ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення отриманих коштів, виникла прострочена заборгованість. Відповідно до умов кредитного договору та вимог Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином. Відповідно до п.3.1.4 договору іпотеки №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 , сторонами погоджено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання зобов?язань іпотекодавцем за цим договором або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісій, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов?язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов?язаних з реалізацією предмета іпотеки.
Розділом 5 поговору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.5.4 договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч.ч.1,2,5,9 ст.38 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь – якій особі – покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі – продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.
18 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» направляла боржникам письмові вимоги про сплату заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення кредитних коштів у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги. 04 грудня 2021 року вимога ОСОБА_4 була вручена особисто. Тому, фінансова компанія правомірно вчинила дії продажу предмету іпотеки будь-якій особі - покупцеві, у відповідності до Порядку №1127 та ст.38 Закону України «Про іпотеку». 
Щодо доводів позивача про виконання ним кредитного договору в повному обсязі. Позивач зазначає, що станом на 07 квітня 2020 року ним було виконано рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 травня 2010 року у справі №2-126/2010 та сплачено суму заборгованості зазначену у виконавчому документі в повному обсязі, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження були сплачені, що зокрема підтверджується Постановою Гальцького ВДВС про закінчення виконавчого провадження №51415962. Однак, такі твердження не відповідають дійсності, адже ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2025 року у справі №461/2641/25 - скасовано постанову головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про закінчення виконавчого провадження від 07 квітня 2020 року №51415962. Судом було встановлено, що станом 07 квітня 2020 року існувала нестягнута заборгованість за виконавчими листами №2-2126/10, виданими 26 січня 2011 року Галицьким районним судом м.Львова. Залишок непогашеної заборгованості станом на дату винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень становив різницю між 340816 грн. 25 коп. та 338235 грн. 12 коп., тобто 2581 грн. 13 коп. Тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими, оскільки заборгованість була сплачена не в повному обсязі.
Позивач покликається на ч.2 ст.1050 ЦК України та позицію Верховного суду виснувану у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-1, 30 травня 2019 року у справі №349/504/18. ТОВ «ФК «Інновація» погоджується із доводами позивача у цій частині, оскільки починаючи з дня звернення первісного кредитора - ПАТ «Ерсте Банк» до суду з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором, банком були змінені порядок, умови і строк дії кредитного договору, а також припинилось право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за кредитом. Відтак, жодних нарахувань відсотків за кредитним договором ні ПАТ «Ерсте Банк», ні його правонаступники - не здійнювали. Просили у задоволенні позову відмовити з викладених вище обставин. 
Рух цивільної справи в суді першої інстанції.
Представники позивача ОСОБА_7 та Посікіра Р.Р. в судовому засіданні позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні мотивам позову. Просили задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача Мурга О.Г. позов заперечив, з мотивів, викладених у відзиві. Просив у задоволенні позову відмовити.
Решта сторін у судові засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили. Позивач прибував в перші судові засідання, однак в подальшому в судові засідання не з`являлвся, про причини неявки суд не повідомляв, однак скористався правом на представництво своїх інтересів через представників.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 30 жовтня 2025 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Після усунення недоліків, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено до судового розгляду на 03 грудня 2025 року.
03 грудня 2025 року у судовому засіданні оголошено переву до 17 грудня 2025 року, за клопотанням позивача про надання йому можливості скористатись правовою допомогою, неявкою представника відповідача ТОВ «Вестпальм» та приватного нотаріуса, відсутності у суду доказів належного повідомлення останніх (відсутність повідомлення про вручення).
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року розгляд справи відкладено до 18 грудня 2025 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи та надання йому можливості ознайомлення з матеріалами справи.
18 грудня 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 30 грудня 2025 року, у зв`язку з залученням третьої особи – державного виконавця Галицького ВДВС.
26 грудня 2025 року представником позивача долучено через канцелярію суду копію справи №461/2641/25 Галицького районного суду м.Львова.
29 грудня 2025 року представником позивача подано уточнення до позовних вимог, збільшено такі, до існуючих позовних вимог просить витребувати з права власності ТОВ «Вестпальм» спірну квартиру, скасувати державну реєстрацію права власності за таким, визнати за ОСОБА_4 право власності на таку.
30 грудня 2025 року у судовому засіданні продовжено перерву до 13 січня 2026 року, у зв`язку з неявкою державного виконавця та відсутністю у суду інформації про належне повідомлення такого про розгляд справи, заявленим клопотанням представника відповідача про надання можливості для надання пояснень на уточнену позовну заяву. 
07,11 січня 2026 року через систему Електронний суд представником позивача Мельником В.Я. подано збільшення позовних вимог, просить скасувати державну реєстрацію права власності та витребувати з чужого незаконного володіння квартиру на АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_4 право власності на таку.
09 січня 2026 року через систему Електронний суд представником позивача ОСОБА_8 подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року заяву ОСОБА_4 задоволено, зупинено реалізацію арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь – які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості (оскаржується ТОВ ФК «Інновація). Ухвала суду оскар
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року прийнято уточнені позовні вимоги. Залучено до справи як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ухвалено перейти до розгляду справи в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 26 січня 2026 року.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкладено проведення підготовчого судового засідання до 05 лютого 2026 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача ОСОБА_7 та неявкою сторін.
05 лютого 2026 року проведено підготовче судове засідання, ухвалою суду призначено справу до судового розгляду на 25 лютого 2026 року.
25 лютого 2026 року проведено судове засідання, заслухано представників позивача та відповідача, оголошено перерву до 11 березня 2026 року, зв`язку з неявкою решти сторін у справі.
11 березня 2026 року в судовому засіданні продовжено перерву до 31 березня 2026 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача ОСОБА_7 про неможливість участі у судовому засіданні та відкладенні розгляду справи.
Суд заслухав сторони, вивчив матеріали справи, оглянув копію цивільної справи Галицького районного суду м.Львова №461/2641/25, дослідив фактичні обставини, врахував доводи сторін, правові норми, які підлягають застосуванню у відносинах сторін, та прийшов до наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
28 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №014/3530/3/08790, згідно якого ПАТ «Ерсте Банк» надав ОСОБА_4 кредит в сумі 40000 дол. США, строком користування до 27 грудня 2017 року із сплатою 13,5% (Т-1 а.с.51-54).
28 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір №014/3530/3/08790, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р., про те, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року, предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Шостою Львівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2007 року в реєстрі за №3-2227 (Т-1 а.с.11-18, 55-58). 
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року позов ВАТ «Ерсте Банк» задоволено, солідарно стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ВАТ «Ерсте Банк» 340816 грн. 25 коп. заборгованості, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення, а всього 342636 грн. 25 коп. (Т-1 а.с.27-28).
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 квітня 2017 року замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року по справі №2-2126/10 зі стягувача ТОВ «Фінанс Транс Груп» на ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» (Т-1 а.с.30-32, 59-60. Копія справи а.с.105-171).
07 квітня 2020 року головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) при виконанні виконавчого листа №2-2126/2010, виданого Галицьким районним судом м.Львова від 26 січня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №51416103, оскільки ОСОБА_5 вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені (Т-1 а.с.61).
18 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Інновація» скерувало ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень, у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку», зазначивши, що станом на 18 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором складає 27269,55 доларів США, що за офіційним курсом станом на 18 листопада 2021 року становить 723043 грн. 94 коп. ТОВ вимагає від боржника у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги виконати умови кредитного договору належним чином, а саме сплати заборгованості. У випадку невиконання вимоги у зазначений строк повідомляють боржника – іпотекодавця про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в тому числі, але не виключно набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання відповідно до умов договору іпотеки та ст.37 Закону України «Про іпотеку», від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до умов Договору іпотеки, Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та ст.38 Закону України «Про іпотеку» (Т-1 а.с.67). 04 грудня 2021 рок у повідомленні про вручення поштової кореспонденції міститься надпис «Гресик» та підпис отримувача (Т-1 а.с.69), відповідно по номеру відстеження статус відправлення значиться як вручено особисто.
20 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та ТОВ «Вестпальм» уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., у відповідності до змісту якого ТОВ «ФК «Інновація» продала, а ТОВ «Вестпальм» купило квартиру АДРЕСА_1 (Т-1 а.с.7-10, 65-66).
У відповідності до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №407688150, сформованої 11 грудня 2024 року власником квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «Вестпальм», ЄДРПОУ 42030080, на підставі договору купівлі – продажу квартири від 20 січня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 28 грудня 2007 року зареєстровано іпотечний договір №5608, посвідчений 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р., іпотекодержатель – ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» (Т-1 а.с.19-26).
Як вбачається з вищезгаданої інформації, така містить інформацію про зміни іпотеки:
-30 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. зареєстровано договір про відступлення права вимоги №5, у відповідності до якого ВАТ «Ерсте банк» відступив право вимоги ТОВ «Факторинговій компанії «Глобал Фінанс»;
-05 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. внесено відомості до реєстру про відступлення права вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» до ТОВ «Фінанс Траст Груп»;
-09 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. внесено відомості до реєстру про відступлення права вимоги ТОВ «Фінанс Траст Груп» до ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» (Т-1 а.с.19-26).
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2025 року скаргу ТОВ «ФК «Інновація» задоволено. Скасовано постанови головного державного виконавця Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про закінчення виконавчого провадження від 07 квітня 2020 року у ВП №51416103, №51415962 (Т-1 а.с.62-64). Ухвала оскаржена позивачем ОСОБА_4 .
Підсумовуючи досліджені судом письмові докази, встановлено наступну хронологію правовідносин між сторонами:
-28 грудня 2007 року укладено кредитний та іпотечний договори;
-13 травня 2010 року Галицьким районним судом м.Львова винесено рішення про стягнення з боржників заборгованість за кредитним договором у розмірі 340816 грн. 25 коп., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ; впродовж виконання рішення суду неодноразово замінювались стягувачі у виконавчих провадженнях;
-07 квітня 2020 року виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження, оскільки вимоги такого виконані, борги сплачено;
-18 листопада 2021 року стягувач ТОВ «Інновація» скерувало вимогу боржнику про сплату боргу за кредитним договором та повідомив про намір стягнути борг за рахунок іпотечного майна шляхом його продажу;
-20 січня 2022 року ТОВ «Інновація» та ТОВ «Вестпальм» уклали оспорюваний договір купівлі-продажу квартири;
-24 квітня 2025 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова скасовано постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження.
Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права.
Щодо позовної вимоги про визнання припиненими кредитного та іпотечного договорів. 
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).
Як встановлено вище, позичальник ОСОБА_4 не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року у справі №2-2126/2010, позов задоволено в повному обсязі та солідарно стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте банк» усю заборгованість за кредитним договором станом на день винесення рішення в розмірі 340816 грн. 25 коп., а також судові витрати. Кредитний договір укладено на термін до 27 грудня 2017 року.
Кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором, погодився із рішенням суду, яким таку заборгованість стягнуто з боржників. Рішення оскаржувалось в апеляційному порядку. Апеляційним судом Львівської області від 20 листопада 2010 року рішення залишено без змін.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 покликався на те, що він повністю виконав рішення суду та погасив заборгованість за кредитним договором. Однак, в грудні 2024 року з Державного реєстру речових прав довідався про те, що його квартира продана, зареєстрована за ТОВ «Вестпальм».
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося.
Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19).
Представник відповідача ТОВ «ФК «Інновація» покликається на те, що за рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року з відповідачів мала бути стягнута сума у розмірі 340816 грн. 25 коп. Однак, в ході виконавчого провадження загальна сума стягнутих грошових коштів з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складає 338235 грн. 12 коп. (на користь попереднього стягувача ТОВ «Фінанс Траст Груп» - 9943 грн. 93 коп., на користь ТОВ «ФК «Інновація» - 328291 грн. 19 коп.). Оскільки існувала нестягнута заборгованість за виконавчими листами №2-2126/2010, виданими 26 січня 2011 року Галицьким районним судом м.Львова у сумі 2581 грн. 13 коп., тому ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2025 року постанови головного державного виконавця Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про закриття виконавчих проваджень №№51415791, 51415962, 51416103 скасовано (ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку).
Зважаючи на наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не повністю виконане боржником (ухвала суду, якою встановлено наявність заборгованості у розмірі 2581 грн. 13 коп. оскаржується), на момент розгляду справи судом не встановлено наявність/відсутність заборгованості за кредитними зобов`язаннями, оскільки постанова суду, якою скасовані постанови виконавця про закриття виконавчих проваджень оскаржується в апеляційному порядку, тому суд не має змоги на момент розгляду справи встановити припинення правовідносин сторін договору та звільнення боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Вважає, що дані позовні вимоги заявлені передчасно, тому позовні вимоги про визнання припиненими кредитного договору №014/3530/3/08790 від 28 грудня 2007 року іпотечного договору №014/3530/3/08790, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», та ОСОБА_4 , посвідченим 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротягом Ю.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №5608, до задоволення не підлягають.
Щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування з права власності ТОВ «Вестпальм» майна з чужого незаконного володіння та обраного позивачем способу захисту.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №299/857/19.
Звертаючись до суду з позовом до ТОВ «ФК «Інновація» про визнання припиненим кредитного та іпотечного договорів, визання недійсним договору купівлі – продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна - квартири з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання права власності на квартиру, позивач ОСОБА_4 покликався на те, що спірне нерухоме майно – квартира АДРЕСА_1 вибула з його володіння поза його волею, а тому така має бути витребувана з володіння останнього набувача, яким є ТОВ «ФК «Інновація», шляхом зобов`язання повернути власнику ОСОБА_4 зазначене нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 
Тобто, позивач заявив одночасно як зобов`язальну вимогу (про реституцію речі) на підставі визнання недійсними угод та дій державних реєстраторів, так і вимогу про повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикацію).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
ТОВ ФК «Інновація» виконано дану норму закону відносно боржника ОСОБА_4 та надіслано письмову вимогу у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» (Т-1 а.с.67), однак у такій некоректно зазначено розмір заборгованості за рішенням суду.
За змістом частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.
Доказів про надіслання повідомлення позивачу про намір укладення договору купівлі – продажу квартири з ТОВ «Вестпальм» представником відповідача не надано та матеріали справи не містять.
Аналіз зазначених положень Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що передумовою для зверненню стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом позасудового врегулювання, є наявність невиконаного основного зобов`язання, та надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, яке повинно містити розмір заборгованості за основинм зобов`язанням. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надсилалась вимога ОСОБА_4 в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» із зазначенням розміру заборгованості 27269,55 доларів США, що не відповідало реальній сумі заборгованості, яка стала підставою для постановлення ухвали Галицького районного суду м.Львова про скасування постанов про закриття виконавчих проваджень (ухвала оскаржується в апеляційному порядку). Тобто на момент ухвалення даного рішення наявність/відсутність заборгованості є спірною. Окрім того, на момент укладення оскаржуваного договору купівлі – продажу квартири існували постанови державного виконавця про закриття виконавчих проваджень щодо боржників, у зв`язку з погашенням останніми заборгованості за виконавчими документами. Суд зауважує також те, що відповідачем не виконано вимогу ст.37 Закону України «Про іпотеку» та не надіслано позивачу у встановленому законом порядку про намір укласти договір купівлі – продажу.
В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов, предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.
Судом встановлено що звернення стягнення на квартиру – предмет іпотеки відбулося за обставини, коли виконавчі провадження по стягненню заборгованості були закриті, у зв`язку із виконанням, заборгованість, зазначена у вимозі було відсутня, відповідач стверджує, що борг становить 2581 грн. 13 коп., що, в свою чергу, унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.
Суд приходить до переконання, що ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» не набуло права звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі, тому у суду є підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири недійсним.
Щодо неналежності та неефективності способів захисту ОСОБА_4 своїх прав, про які зазначає представник відповідача, суд приходить до переконання про наступне.
Верховним Судом сформовані наступні правові позиції щодо належних способів захисту у правовідносинах, пов`язаних із відчуженням предмета іпотеки.
Зокрема, за обставинами справ, у яких зроблено висновок, що належним способом захисту прав іпотекодавця є позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідачі є першими та останніми набувачами спірного нерухомого майна після позивача. З огляду на це Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначав, що у контексті реалізації договору купівлі-продажу предмета іпотеки визнання його недійсним є також допустимим, ефективним та належним способом захисту порушеного права та/або інтересу власника предмета іпотеки (постанови від 05 серпня 2020 року у справі №127/28339/15-ц, від 16 серпня 2021 року у справі №523/12031/16-ц, від 11 жовтня 2021 року у справі №486/454/20, від 09 червня 2021 року у справі №295/1667/19-ц, від 26 жовтня 2021 у справі №459/1321/16-ц, від 08 листопада 2023 у справі №754/4361/21. від 05 лютого 2025 року у справа №760/8015/20.
Натомість у справах, за обставинами яких після першого відчуження банком предмета іпотеки здійснювалося його неодноразове відчуження (ланцюг правочинів) третім особам, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду констатував, що належним способом захисту є саме позов про витребування іпотечного майна у кінцевого набувача (постанови від 21 вересня 2022 року у справі №643/13747/18-ц, від 31 травня 2023 року у справі №592/10415/20).
Пред`явлення віндикаційного позову є ефективним саме у випадку неодноразового відчуження майна. У цьому разі задоволення віндикаційного позову до останнього набувача такого майна, за яким зареєстровано відповідне речове право, є підставою для внесення відповідних записів до реєстру, а тому оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.
У разі ж якщо спірне майно не відчужувалось третім особам, то підстав для пред`явлення віндикаційного позову немає. У такому разі при визначенні ефективного способу захисту прав іпотекодавця необхідно виходити із того, на якій підставі іпотечне майно вибуло з його власності, зокрема:
- якщо таке майно вибуло внаслідок реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем і в подальшому не перевідчужувалось третім особам, ефективним способом захисту є вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України, та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20);
- якщо порушення права власності іпотекодавця відбулося внаслідок укладення іпотекодержателем від свого імені договору купівлі-продажу іпотечного майна із третьою особою, то визнання такого правочину недійсним є також ефективним способом захисту. У цьому разі визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки є визнанням недійсним його як документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію відповідного права, а іпотекодержатель не отримує це право в порядку реституції - воно повертається до первинного власника предмета іпотеки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №726/1538/16-ц (провадження №14-111цс19)).
Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у змісті ухвали від 05 березня 2024 року у справі №756/3036/20 (провадження №14-2цс24).
Суд зауважує що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені у відповідності до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо). Протилежний підхід не відповідав би завданням цивільного судочинства. Близькі за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі №904/7803/21 (пункт 6.46), від 20 вересня 2023 року у справі №910/3453/22 (пункт 58).
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).
У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 678/326/17.
З урахуванням того, що у справі, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» (іпотекодержателем) із першим набувачем предмета іпотеки - ТОВ «Вестпальм» з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №726/1538/16-ц (провадження №14-111цс19), суд констатує, що належним та ефективним способом захисту прав власника у подібних правовідносинах є позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки.
Щодо визнання недійсним договору купівлі – продажу спірної квартири.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17.
Особа не може вважатися такою, що наділена цивільними правами чи є зобов`язаною на користь іншої особи, у випадку, коли відсутня сама підстава виникнення відповідних прав та обов`язків, зокрема правочин.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Як встановлено матеріалами справи, станом на момент укладення оспореного договору купівлі-продажу, виконавчі провадження, відкриті на виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року були закриті, у зв`язку із виконанням в повному обсязі вимог виконавчих документів, на підставі статті п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Після того, як позивачем ОСОБА_4 було сплачено заборгованість за кредитним договором, яка була встановлена судовим рішенням, наслідком чого стало винесення державним виконавцем постанов про закриття виконавчих проваджень, у зв`язку з їх виконанням, в останнього були правомірні очікування, що внаслідок припинення основного зобов`язання, припинилася іпотека, відповідно в кредитора були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Це підтверджується усталеними висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №463/3237/16 Верховний Суд вказав, що вирішуючи спір, суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання боржника з виконання кредитного договору від 26 грудня 2012 року були виконані у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та у повному обсязі, отже вони припинилися відповідно до статті 599 ЦК України, а відтак припиненою є й іпотека як похідне від основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає. Якщо боржником було виконано рішення суду про стягнення боргу за кредитом, то іпотека вважається припиненою.
У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №910/27064/15 зазначено, що підставою припинення зобов`язання за кредитним договором є не дата, зазначена в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а, наприклад, постанова, винесена відділом державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу у зв`язку з погашенням боргу. Верховний Суд також зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню щодо розуміння повноти розміру заборгованості.
У постанова від 14 липня 2021 року у справі №186/1376/19 Верховний Суд дійшов висновку, що іпотека припиняється, у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
У своїх поясненнях представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» не заперечував, що сума заборгованості на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку кредитора, становила 27269,55 доларів США, та саме такий розмір заборгованості був зазначений у вимозі до боржника ОСОБА_4 . Про те, що сума заборгованості становила 2581 грн. 13 коп. відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» встановив у 2025 році, коли на Товаристві провели аудит виконавчих проваджень, в результаті чого останнім було подану заяву про скасування постанов державного виконавця про закриття виконавчих проваджень. При цьому відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» не слідкував за ходом виконавчих проваджень, надходження коштів від позивача ОСОБА_4 на рахунок ТОВ та погашення таким заборгованості (повно чи часково, не виконання рішення суду у справі №461/2641/25 та жодним чином не врахував суму погашення при зверненні стягнення на предмет іпотеки.
Суд критично ставиться до твердження представника відповідача, що станом на дату звернення стягнення на предмет іпотеки існувала непогашена заборгованість по кредитному договору за рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2010 року у справі №2-2126/10 в розмірі 2581 грн. 13 коп., а розмір заборгованості взагалі не впливає на право іпотекодержателя реалізувати позасудовий спосіб захисту своїх прав.
Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину (Постанова ВС від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц).
У постанова від 14 липня 2021 року у справі №186/1376/19 Верховний Суд дійшов висновку, що іпотека припиняється у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
У своїх поясненнях представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» не заперечував, що сума заборгованості на момент звернення стягнення на предмет іпотеки була вказана у вимозі в сумі 27269,55 доларів США.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Таким чином, метою надіслання такого повідомлення є доведення наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та надання боржнику та іпотекодержателя сплатити заборгованість за основним зобов`язанням з метою недопущення такого звернення стягнення.
В той же час, іпотекодержатель – ТОВ «ФК «Інновація» у вимозі про усунення порушень від 18 листопада 2021 року зазначив, що станом на 18 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором складає 27269,55 доларів США, що за офіційним курсом станом на 18 листопада 2021 року становить 723043 грн. 94 коп. 
Як підтвердив представник ТОВ «ФК «Інновація» в судовому засіданні, ця сума не відповідала дійсності, а її розмір не був підтверджений. Направляючи вимогу про усунення порушення за умови сплати коштів в сумі 27269,55 доларів США, іпотекодержатель тим самим фактично позбавив позивача ОСОБА_4 право виконати основне зобов`язання з метою недопущення стягнення на предмет іпотеки.
Такі дії відповідача ТОВ «ФК «Інновація» трактуються судом як завідомо недобросовісні.
Велика Палата Верховного Суду (постанова від 07 листопада 2022 року у справі №910/16579/20) наголосила, що порушення загальних засад цивільного законодавства може бути самостійною підставою для визнання правочину недійсним, якщо правочин є результатом недобросовісної поведінки сторін, зловживання правом або вчинений з метою заподіяння шкоди іншій особі.
Крім того, така поведінка відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» не відповідає принципу добросовісності та є суперечливою.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження №61-15813сво18)).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №463/13099/21 (провадження №61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі №567/3/22 (провадження №61-5252сво23)).
Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі №357/13500/18 (провадження №61-3809св24), постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі №466/3398/21 (провадження №61-2058сво23)).
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року №2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).
Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження №61-1272св20)).
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.
Окрім того, суд зазначає про критерій «пропорційності», який передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.
Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору купівлі – продажу квартири були наявні постанови державного виконавця про закриття виконавчих проваджень, у зв`язку із сплатою заборгованості, встановленої рішенням суду. Щодо заборгованості у розмірі 2581 грн. 13 коп., за наявності якої судом були скасовані постанови державного виконавця про закриття виконавчих проваджень, то на момент прийняття даного рішення у суду відсутня інформація про наявність/ відсутність заборгованості на момент укладення спірного договору про реалізацію іпотечного майна. Відповідачами не проведено аудиту заборгованості, сплати такої, надходження грошових коштів від позивача, тобто не встановлено реального розміру заборгованості чи її відсутності на момент продажу іпотечного майна, при тому, що на той час постанови державного виконавця про закриття виконавчих проваджень були ніким не оспорені. Позивач ОСОБА_4 мав правомірні очікування, що внаслідок припинення основного зобов`язання, припинилася іпотека, відповідно в кредитора були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Тому, визнання недійсним договору купівлі – продажу квартири в цій справі містить легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки позивача з порушенням вимог закону було позбавлено права власності на належне йому нерухоме майно.
Позивач діє з легітимною метою для задоволення власних інтересів, передбачених нормами матеріального права, з метою відновлення свого порушеного права на належне йому майно.
У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості», щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі – продажу квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , оскільки на момент укладення спірного договору про продаж іпотечного майна існували постанови державного виконавця про закриття виконавчих проваджень, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», втручання у право особи здійснено не «згідно із законом», не є «відповідними і достатніми», відсутня «нагальна суспільна потреба», вимога у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» не містить реальної суми заборгованості за рішенням суду. Відповідачем не повідомлено позивача про намір укладення спірного договору, як передбачено вимогами ст.37 Закону України «Про іпотеку», тобто ТОВ «ФК «Інновація» не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, не вправі був відчужувати предмет іпотеки іншій особі – ТОВ «Вестпальм». Такий висновок суду враховує інтереси позивача як власника спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, права та інтереси позивача переважають інтереси добросовісного набувача, тому вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованими. Даний спосіб захисту є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Щодо вимоги про визнання ОСОБА_4 власником об`єкта нерухомого майна.
Оскільки, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом визнання недійсним правочину щодо відчуження квартири, відповідно підстави для визнання позивача додатково власником об`єкта нерухомого майна є безпідставними та до задоволення не підлягають.
Щодо вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав, яке прийняте на підставі оскаржуваного договору.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження №12-234гс18)).
З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжного володіння».
Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав.
Таким чином суд приходить до переконання, що вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав, яке вчинене на підставі оскаржуваного договору не є необхідною для ефективного відновлення права, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, оскільки дане право повертається до попереднього власника.
Судові витрати.
Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. 
Оскільки позов задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягнення судовий збір за позовною вимогою про оскарження договору купівлі – продажу квартири у розмірі 1211 грн. 20 коп. (розмір ставки судового збору на момент звернення до суду з позовом).
У зв`язку з відмовою у задоволенні решти позовних вимог, звільнення позивача від їх сплати, тому такі відносяться за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати недійсним договір купівлі – продажу квартири від 20 січня 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІННОВАЦІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТПАЛЬМ» на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ТВЕРСЬКОЮ І.В., зареєстрований в реєстрі №11.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ІННОВАЦІЯ», ЄДРПОУ 39409610, м.Київ вул. Сурікова, 3 прим.5-3б, 03053, в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 06 квітня 2026 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК