г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 214/11043/25
Номер провадження 2/213/616/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Хмельової С.М., 
за участі секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4312039, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами. 25 січня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» укладено додатковий договір до договору № 4312039, за умовами якого товариство зобов`язалося надати грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. Кредитор виконав умови договору та переказав на зазначену відповідачем платіжну картку грошові кошти. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати відсотків не виконав. 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 23/09/2024, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 935,28 грн та судові витрати. У порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України просить зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача.
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. 
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
05 січня 2026 року позовна заява, передана за підсудністю, надійшла до суду.
08 січня 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази. 

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
19 січня 2024 року між Т ОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4312039 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , строком кредитування – 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом: стандартна ставка – 2,5 % в день; знижена – 0,03 % в день; денна процентна ставка – 2,5 %.
Проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт” (п. 3.1 договору).
Договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
25 січня 2024 року між ОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору № 4312039, згідно з яким товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. У зв`язку з цим сума кредиту становить 3 500,00 грн, денна процентна ставка – 2,362 %.
ТОВ «Лінеура Україна» виконало умови договору щодо надання кредиту. Листами від 03 жовтня 2024 року ТОВ «УПР» підтвердило успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 19 січня 2024 року на суму 2 500,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , 25 січня 2024 року на суму 1 000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 .
Зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача в сумі 2 500,00 грн та 1 000,00 грн також підтверджується інформацією, наданою АТ «УКРСИББАНК» на виконання ухвали суду. Зазначено, що банком емітовано платіжну картку НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , на яку у період з 19 січня 2024 року по 24 січня 2024 року зараховано кошти в сумі 2 500,00 грн, у період з 25 січня 2024 року по 30 січня 2024 року зараховано кошти в сумі 1 000,00 грн.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав належним чином.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура України», станом на 23 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 23 972,84 грн: 3 499,98 грн – тіло кредиту, 18 722,86 грн – проценти, 1 750,00 грн – штрафні санкції. Відповідачем у рахунок погашення тіла кредиту сплачено 07 лютого 2024 року 0,01 грн, 22 лютого 2024 року – 0,01 грн; у рахунок погашення заборгованості за процентами сплачено 07 лютого 2024 року 15,85 грн, 22 лютого 2024 року – 1 312,35 грн.
23 вересня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 23/09/2024, на підставі якого позивач набув право вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4312039 на загальну суму 23 972,84 грн (номер запису в реєстрі боржників – 982).
Після набуття права вимоги за договором № 4312039 позивачем здійснено нарахування процентів за 111 календарних днів у розмірі 9 712,50 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 935,28 грн, з яких: заборгованість з тіла кредиту – 3 499,98 грн; заборгованість за процентами, нарахована первісним кредитором – 18 722,86 грн; проценти, нараховані позивачем – 9 712,4445 грн. 
Наявність заборгованості відповідачем не спростовано.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір про надання фінансового кредиту між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» і відповідачем не був би укладений, а грошові кошти не були би перераховані.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, проте в повному обсязі та належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
На підставі договору факторингу від 23 вересня 2024 року позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4312039.
Судом встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови договору, в тому числі сума кредиту, строк кредитування та дата повернення кредиту, відсоткова ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.
Доведеною також є обставина отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені строки кредитні кошти та нараховані відсотки у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку.
Розрахунок заборгованості первісного кредитора підтверджує наявність та розмір заборгованості за тілом кредиту, відповідачем наявність такої заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що сума заборгованості з тіла кредиту у розмірі 3 499,98 грн підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції».
Проте з розміром нарахованих процентів суд не може погодитися з огляду на таке.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Кредитний договір укладено 19 січня 2024 року, тобто після чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Строк дії договору – 360 днів.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) – 1,5 %, з 20 серпня 2024 року – 1%.
Згідно з розрахунком первісного кредитора проценти нараховувалися з 19 січня 2024 року по 07 лютого 2024 року включно за ставкою 0,03 % в день, з 08 лютого 2024 року по 23 вересня 2024 року включно – за ставкою 2,5 % в день. 
Позивачем проценти нараховані з 24 вересня 2024 року по 12 січня 2025 року за ставкою 2,5 % в день.
Нарахування процентів у зазначених розмірах в період з 19 січня 2024 року по 21 квітня 2024 року включно не суперечить нормам законодавства. У зазначений період розмір нарахованих процентів становить 6 490,11 грн. Заборгованість за процентами за цей період, з урахуванням сплачених сум, становить 5 161,91 грн (6 490,11 – 15,85 – 1 312,35) .
Проте нарахування первісним кредитором процентів з 22 квітня 2024 року по 23 вересня 2024 року та позивачем з 24 вересня 2024 року по 12 січня 2025 року за ставкою 2,5 % в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із законодавчо встановлених обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки.
За період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів) розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачем у день, мав становити 52,50 грн (3 499,98 · 1,5 %), загальний розмір нарахованих за цей період процентів має становити 6 300,00 грн (52,50 · 120). 
За період з 20 серпня 2024 року по 12 січня 2025 року (146 днів) розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачем у день, мав становити 35,00 грн (3 499,98 · 1 %), загальний розмір нарахованих за цей період процентів має становити 5 110,00 грн (35,00 · 146). 
Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами становить 16 571,91 грн (5 161,91 + 6 300,00 + 5 110,00).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 20 071,89 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 3 499,98 грн, заборгованість за процентами – 16 571,91 грн. В стягненні решти заборгованості за процентами в сумі 11 863,39 грн позивачу слід відмовити. 

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн суд виходить з такого.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до позову судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надано: договір про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року №01/08/2024-А, акт прийому-передачі наданих послуг № 4312039 від 03 листопада 2025 року, з якого видно, що у вартість наданих послуг входить представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою до ОСОБА_1 , у тому числі участь у судових засіданнях, вартістю 1 640,00 грн. 
При цьому представник позивача участі у судових засіданнях не брав, надав заяву про розгляд справи без його участі, а тому, на думку суду, витрати на правничу допомогу в сумі 1 640,00 грн не є доведеними і фактичний розмір витрат на правничу допомогу становить 8 360,00 грн
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог доведені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 285,00 грн (62,85 %).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 522,48 грн (62,85 %).
При вирішенні питання про доцільність задоволення клопотання позивача про нарахування і стягнення у порядку примусового виконання рішення 3 % річних та інфляційних втрат суд враховує правові висновки, викладені в пунктах 132-135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.
Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.
Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
З огляду на те, що вимоги про стягнення 3% річних позивачем не заявлено, судом не ухвалено рішення щодо цієї вимоги, а стягнення інфляційних втрат до моменту виконання рішення не передбачена положеннями ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд вважає вимоги, викладені в п. 4 позовної заяви, безпідставними.
При ухвіаленні рішення суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4312039 від 19 січня 2024 року у розмірі 20 071 (двадцять тисяч сімдесят одна) грн 89 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 3 499,98 грн, заборгованість за процентами – 16 571,91 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір у розмірі 1 522,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 285,00 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2, код ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Дата складення повного судового рішення – 13 квітня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова