КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року м. Київ №320/37791/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "ЖИТЛОІНВЕСТБУД-УКБ" до Північного офісу Держаудитслужби, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "АСКОН" про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
Комунальне підприємство з питань будівництва житлового будинків "ЖИТЛОІНВЕСТБУД-УКБ" звернулось через систему Електронний суд до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Північного офісу Держаудитслужби, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "АСКОН" про визнання протиправною та скасування вимогу про усунення виявлених порушень №262610-14/4465-2024 від 02.07.2024 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від суддями від 09.08.2024 дану справу передано на розгляд судді Балаклицькому А.І. Фактично матеріали даної адміністративної справи передано канцелярією суду 14.08.2024. При цьому у період з 13.08.2024 по 21.08.2024 суддя Балаклицький А.І. перебував на лікарняному.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Балаклицький А.І.) від 04.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 
Згідно із частиною першою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею, повинна бути розглянута цим самим суддею, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи. 
У силу вимог частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи з підстав, зазначених у ньому.
Внаслідок автоматизованого розподілу матеріали справи були передані для розгляду судді Лисенко В.І.
Ухвалою суду від 15.11.2024 справу прийнято до провадження судді Лисенко В.І. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана вимога органу державного фінансового контролю є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки висновки ревізії про завищення вартості виконаних робіт та матеріальних ресурсів не відповідають фактичним обставинам. Позивач стверджує, що господарські операції підтверджені актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), довідками форми КБ-3, актами готовності об`єктів до експлуатації, контрольні обміри не встановили невідповідності фактичних обсягів виконаних робіт. На думку позивача відповідачем не доведено методику розрахунку визначених збитків та вимога не містить конкретного способу її виконання. Позивач вважає, що відповідач формально підійшов до оцінки первинних документів та безпідставно не врахував надані пояснення та заперечення. Оскаржувана вимога порушує права позивача як суб`єкта господарювання та створює негативні правові наслідки.
Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами позивача, надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що ревізію проведено відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Під час зустрічної звірки контрагент позивача не надав повного пакета первинних документів, що підтверджують понесені витрати. Частина документів була подана вже після завершення звірки та не містила належного підтвердження руху матеріалів і коштів, відсутні товарно-транспортні накладні, банківські документи, документи складського обліку, оборотно-сальдові відомості не дають можливості встановити рух матеріалів по конкретних об`єктах. За результатами розгляду заперечень сума порушень була зменшена, що свідчить про об`єктивність проведеного контролю. Також, відповідач наголосив на тому, що вимога не є актом стягнення коштів та не створює безпосереднього грошового зобов`язання, а тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити.
Також, відповідач надіслав заяву про здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.
Розглянувши заяву відповідача, суд зазначає таке.
За приписами частин першої - третьої статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно частин першою - третьою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відтак, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, крім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Відтак, справи за позовами юридичних осіб до контролюючих органів щодо оскарження індивідуальних актів, таких як вимоги територіального органу Держаудитслужби про усунення виявлених порушень, не належать до тієї категорії справ, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача не навів обґрунтованих мотивів, які б вказували про доцільність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження.
Суд звертає увагу, що в ухвалі про відкриття провадження у справі сторонам у справі роз`яснено порядок викладення вимог, заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору у заявах по суті справи. Встановленим порядком відповідач не обмежений у можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів та надавати докази. При цьому суд зауважує, що пояснення сторін у судовому засіданні не є доказами у справі.
Так само твердження представника відповідача у клопотанні про те, що справа має важливе значення для контролюючого органу та становить значний суспільний інтерес, є суб`єктивною думкою представника, що також не є підставою для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 05 квітня 2021 року у справі №420/8512/20 зазначив, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Однак у цій справі спір стосується захисту прав конкретної юридичної особи та пов`язаний із оскарженням рішень відповідача як актів індивідуальної дії. Тому відсутні підстави для висновків про значний суспільний інтерес у зв`язку із розглядом такої справи.
Суд також враховує, що учасники справи подали заяви по суті справи (відзив та відповідь на відзив).
На думку суду, категорія та складність справи, обсяг та характер доказів у ній, значення справи для сторін та обраний позивачем спосіб захисту дають можливість та підстави суду розглянути справу саме за правилами спрощеного позовного провадження, у зв`язку із чим в задоволенні клопотання про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження належить відмовити.
Позивач надіслав відповідь на відзив позивача, у якому зазначив про те, що доводи Північного офісу Держаудитслужби, викладені у відзиві, є необґрунтованими, бездоказовими та такими, що фактично дублюють зміст акту ревізії без належного правового та доказового обґрунтування. Позивач наголошує, що не заперечує право відповідача на проведення заходів державного фінансового контролю, однак такі заходи повинні здійснюватися з дотриманням принципів законності, повноти, об`єктивності та неупередженості. На його думку, під час проведення ревізії ці принципи дотримані не були, а висновки про непідтвердження фактичних витрат на виконання відновлювальних робіт за об`єктом по вул. Глибочицька, 13 (секції 3 та 7) у м. Києві на суму 8 055 545,32 грн є передчасними та необґрунтованими. Позивач стверджує, що документи, які підтверджують фактичні прямі витрати виконавця, надавалися відповідачу неодноразово, у тому числі в межах строків, визначених законодавством, а частина з них навіть була врахована контролюючим органом. Разом з тим, відповідач не конкретизував, які саме документи є недостатніми чи неналежними, не навів обґрунтованого розрахунку встановленої суми збитків та не довів правомірність оскаржуваної вимоги, як того вимагає частина друга статті 77 КАС України. Крім того, позивач зазначає, що ним ініційовано проведення комплексної будівельно-технічної та судово-економічної експертизи в Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» з метою спростування висновків акта ревізії, однак на момент подання відповіді на відзив висновок експерта ще не отримано з об`єктивних причин. Окремо позивач звертає увагу суду на відсутність належного підтвердження повноважень особи, яка підписала відзив від імені відповідача в порядку самопредставництва, та вважає, що це є підставою для повернення відзиву без розгляду. З огляду на викладене, позивач вважає, що відзив не спростовує доводи позовної заяви, а вимога про усунення порушень підлягає скасуванню як протиправна.
Щодо повноважень представника відповідача, суд зазначає таке. 
Як убачається з матеріалів справи, відзив підписано начальником Північний офіс Держаудитслужби, який відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань є керівником відповідного органу та має право діяти від його імені без довіреності.
Згідно з частиною третьою статті 55 Кодекс адміністративного судочинства України юридична особа або суб`єкт владних повноважень бере участь у справі через свого керівника (самопредставництво) або через представника. Самопредставництво керівника не потребує окремого підтвердження повноважень довіреністю.
Враховуючи, що особа, яка підписала відзив, є керівником відповідача, а її повноваження підтверджені відомостями офіційного реєстру, підстави вважати відзив поданим неналежним представником відсутні. Відтак суд відхиляє відповідні заперечення позивача як безпідставні.
24.12.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновків експертизи. 
Третя особа, ТОВ «Будівельна компанія «АСКОН», не скористалася своїм правом подачі письмових пояснень щодо предмету спору. 
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Відповідно до п. 1.2.4.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на І квартал 2024 року, на підставі направлень начальником відділу контролю в аграрній галузі, екології та природокористуванні Пелешок Н.В. (від 27.02.2024 №218), завідувачем сектору Коловою О.М. (від 27.02.2024 №219), головним державним аудитором Ізюк В.В. (від 27.02.2024 №221), провідним державним аудитором відділу контролю в аграрній галузі, екології та природокористування Кириленко К.О. (від 27.02.2024 №220), провідним державним аудитором Андросовичем В.В. (від 27.02.2024 №217), завідувачем сектору Ткачук A.A. (від 27.02.2024 № 222), головним державним аудитором Скварчею Т.В. (від 27.02.2024 №223) та заступником начальника відділу Чупак K.M. (від 14.05.2024 №527), проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-УКБ» за період з 01.01.2021 по 31.12.2023.
Північним офісом Держаудитслужби на підставі п. 1.2.4.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на І квартал 2024 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, за результатами якої встановлено ряд порушень, викладених в акті ревізії від 30.05.2024 №262610-30/203.
Ревізію проведено в термін з 29.02.2024 по 23.05.2024.
Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Житолоінвестбуд-УКБ» за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 від 30.05.2024 № 262610-30/203 підписано із запереченнями 04.06.2024 року, висновки на які направлено листом від 01.07.2024 № 262611-14/4441-2024.
З метою повного усунення виявлених в ході проведення контрольного заходу порушень, та керуючись п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХП, Позивачу направлено письмову вимогу від 02.07.2024 № 262610- 14/4465-2024 «Про усунення виявлених порушень».
За результатами ревізії встановлено фінансових порушень на загальну суму 9 396 533,94 грн, в тому числі: фінансових порушень, що призвели до втрат на загальну суму 8 449 553,94 грн та фінансових порушень що не призвели до втрат на загальну суму 947 000,00 гривень.
Після завершення ревізії неусунутими залишилось порушень на загальну суму 9 002 545,32 гривень.
Ревізією питання правильності складання та стану виконання Підприємством затверджених фінансових планів встановлено, що Підприємством протягом 2021 - 2022 років понесені витрати на юридичні послуги в сумі 947 000,0 гри, які здійснені понад затверджені фінансові плани, чим недотримано вимоги п. 3 Розпорядження КМДА від 01.11.2001 №2323.
За результатами проведеної зустрічної звірки з ТОВ БК «Аскон» документально не підтверджено фактичні прямі витрати виконавця на роботу експлуатації машин та вартості матеріалів, виробів та комплектів для виконання відновлювальних робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 3 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації та виконання відновлювальних Робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації, які оплачені Замовником у повному обсязі (КФК 1518741 «Заходи із запобігання та ліквідації наслідків надзвичайної ситуації у будівлі або споруді житлового призначення за рахунок коштів резервного фонду місцевого бюджету», КФК 1516011 «Експлуатаційне та технічне обслуговування житлового фонду», КЕКВ 3210 «Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)»), на загальну суму 8 055 545.32 грн, в тому числі ПДВ в сумі 1 457 441,49 грн.
Поряд з цим, Замовником КП «Житлоінвестбуд» оплачено вартість матеріалів виробів та комплектів, експлуатації машин і механізмів, що включені в акти виконаних робіт для виконання відновлювальних робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 3 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації та виконання відновлювальних Робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації та не підтверджені Виконавцем, тим самим здійснено видатки за КФК 1518741 «Заходи із запобігання та ліквідації наслідків надзвичайної ситуації у будівлі або споруді житлового призначення за рахунок коштів резервного фонду місцевого бюджету», КФК 1516011 «Експлуатаційне та технічне обслуговування житлового фонду», КЕКВ 3210 «Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)»), всупереч законодавству без отримання товарів, робіт та послуг, або в обсягах, вищих від їх фактичної вартості, що призвело до незаконних витрат та нанесення матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету на загальну суму 8 055 545,32 грн, в тому числі ПДВ в сумі 1 457 441,49 гривень.
На підставі пункту 3 частини першої стані 8, пунктів 7, 15 статті 10, Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ, підпункту 7 пункту 4, підпункту 14 п. 6 Положення про Північний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23, пунктів 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, Північний офіс Держаудитслужби вимагав:
1) опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи, направлені на недопущення порушень в подальшому;
2) з метою здійснення контролю за ефективним використанням та збереженням коштів і майна Підприємства, витрати проводити виключно в межах затвердженого фінансового плану Підприємства та на підставі економічно-обгрунтованих розрахунків, а також своєчасно вносити зміни до фінпланів;
3) забезпечити відшкодування матеріальної шкоди (збитків), заподіяної внаслідок оплати вартості матеріалів виробів та комплектів, експлуатації машин і механізмів, що включені в акти виконаних робіт для виконання відновлювальних робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 3 та секція 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації, які в ході зустрічної звірки в ТОВ БК «Аскон» не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, що призвело до незаконних витрат та нанесення матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету на загальну суму 8 055 545,32 гри, в тому числі ПДВ в сумі 1 457 441,49 грн, відповідно до норм статей 216 - 229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, а у разі неможливості - відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ;
4) розглянути питання про притягнення працівників Підприємства, якими допущені порушення, до відповідальності, встановленої законодавством.
Позивач не погоджується із висновками Акту ревізії Відповідача, вважає їх необґрунтованими, помилковими та такими, що суперечать дійсним обставинам, вимога, яка винесена на підставі акту ревізії є неконкретною, не відповідає акту індивідуальної дії, отже є такою, що підлягає скасуванню.
Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII) передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України з дотриманням принципів, визначених Законом України "Про адміністративну процедуру".
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Згідно пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення №43, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного висновку), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Крім того, підпунктом 3 пункту 4 Положення № 43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно з пунктом 7 Положення № 43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550), яким визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
За приписами частини першої статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
В силу підпункту 16 пункту 6 Положення № 43 Держаудитслужба України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону № 2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
У частині другій статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання.
Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься.
Вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована, а тому може бути предметом судового оскарження.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16 та підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 06 серпня 2020 року у справі № 826/6254/17, від 20 листопада 2018 року у справі № 815/4223/16, від 11 жовтня 2018 року у справі № 813/4101/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 825/1481/16, від 25 липня 2024 року у справі № 160/12986/21.
З вищевикладеного вбачається, що з метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органи державного фінансового контролю здійснюють контроль за використанням бюджетних коштів, у тому числі шляхом проведення ревізій та зустрічних звірок.
Судом встановлено, що ревізія проведена на підставі належного направлення та в межах повноважень відповідача. 
За позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.11.2023 у справі №160/13920/20, вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 в справі №820/3534/16 і постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №826/2525/15, від 07.02.2020 у справі №803/634/17, від 14.02.2020 у справі №825/3661/15-а, від 05.03.2020 у справі №810/465/16, від 20.03.2020 у справі №814/380/17.
Оскаржуваною вимогою позивача зобов`язано: 1) опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи, направлені на недопущення порушень в подальшому; 2) з метою здійснення контролю за ефективним використанням та збереженням коштів і майна Підприємства, витрати проводити виключно в межах затвердженого фінансового плану Підприємства та на підставі економічно-обґрунтованих розрахунків, а також своєчасно вносити зміни до фінпланів; 3)забезпечити відшкодування матеріальної шкоди (збитків), заподіяної внаслідок оплати вартості матеріалів виробів та комплектів, експлуатації машин і механізмів, що включені в акти виконаних робіт для виконання відновлювальних робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 3 та секція 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації, які в ході зустрічної звірки в ТОВ БК «Аскон» не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, що призвело до незаконних витрат та нанесення матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету на загальну суму 8 055 545,32 гри, в тому числі ПДВ в сумі 1 457 441,49 грн, відповідно до норм статей 216 - 229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, а у разі неможливості - відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ; 4) розглянути питання про притягнення працівників Підприємства, якими допущені порушення, до відповідальності, встановленої законодавством.
Наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не встановлює за необхідне зазначення будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.
Правомірність та законність пунктів 1, 2, 4 вимоги від 02.07.2024 №262610-14/4465-2024 підтверджується наступним.
Згідно з пунктом 1 оскаржуваної вимоги Управління вимагає від підконтрольної установи опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи, направлені на недопущення порушень в подальшому. 
Відповідно до пункту 2 спірної вимоги з метою здійснення контролю за ефективним використанням та збереженням коштів і майна Підприємства, витрати проводити виключно в межах затвердженого фінансового плану Підприємства та на підставі економічно- обґрунтованих розрахунків, а також своєчасно вносити зміни до фінпланів.
Також, згідно з пунктом 4 спірної вимоги розглянути питання про притягнення працівників Підприємства, якими допущені порушення, до відповідальності, встановленої законодавством.
Суд зазначає, що відповідно до положень п. 50 та 51 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Так, зміст спірної вимоги, в наведеній вище частині, спрямований на коригування роботи позивача, оскільки полягає в тому, щоб притягнути до відповідальності у порядку встановленому законодавством винних у допущених порушеннях осіб, і є обов`язковою до виконання та породжує для останнього, як позивача, права і обов`язки.
При цьому, «законність» письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, що в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом. Законна вимога контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.
Наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, законодавець не встановлює будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 та у постановах Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №820/3534/16 та від 03.06.2020 у справі №826/18894/16.
Вимагаючи від підконтрольної установи опрацювати матеріали ревізії, розглянути питання про притягнення до встановленої законом відповідальності працівників КП «Житлоінвестбуд-УКБ», які допустили зазначені порушення, Управління діяло у межах дискреційних повноважень, наданих органу державного фінансового контролю законодавством.
Тобто, наведений Управлінням спосіб усунення порушень шляхом притягнення до відповідальності винних у порушеннях працівників, описаний у вищевказаних пунктах оскаржуваної вимоги, повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, є законним та достатньо конкретизованим.
Щодо пункту 3 спірної вимоги про усунення виявлених ревізією порушень законодавства про забезпечення відшкодування матеріальної шкоди (збитків), заподіяної внаслідок оплати вартості матеріалів виробів та комплектів, експлуатації машин і механізмів, що включені в акти виконаних робіт для виконання відновлювальних робіт (капітальний ремонт) на багатоквартирному житловому будинку на вул. Глибочицька, 13, секція 3 та секція 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації, які в ході зустрічної звірки в ТОВ БК «Аскон» не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, що призвело до незаконних витрат та нанесення матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету на загальну суму 8 055 545,32 грн, в тому числі ПДВ в сумі 1 457 441,49 грн, відповідно до норм статей 216 - 229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, а у разі неможливості - відповідно до норм статей 130 136 КЗпПУ, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 16 Порядку № 550 ревізія проводиться шляхом: документальної перевірки, що передбачає встановлення відповідності законодавству установчих, фінансових, бухгалтерських (первинних і зведених) документів, статистичної, фінансової та бюджетної звітності, господарських договорів, розпорядчих та інших документів об`єкта контролю, пов`язаних із плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об`єкта контролю). Надання документів об`єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об`єкта контролю чи його заступником у строк, який зазначається посадовими особами органу державного фінансового контролю у вимозі про надання документів та встановлюється з урахуванням запитуваного обсягу таких документів;
- фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних посадових осіб органу державного фінансового контролю або фахівців інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівників об`єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб`єкта господарювання - виконавців робіт.
- документальна і фактична перевірки проводяться щодо дотримання вимог законів та інших нормативно-правових актів. Фактична перевірка здійснюється станом на дату її проведення незалежно від періоду, що підлягає ревізії. Для підтвердження результатів фактичної перевірки та фактів, що стосуються періоду, який підлягає ревізії, посадові особи органу державного фінансового контролю можуть перевіряти документи об`єкта контролю і за інші періоди фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю.
Пунктом 26 Порядку № 550 установлено, що з метою підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку об`єкта контролю органами державного фінансового контролю можуть проводитися зустрічні звірки на підприємствах, в установах та організаціях.
Отже, право проведення зустрічних перевірок прямо передбачено в законі, то Держаудитслужба зобов`язана користуватися цим правом відповідно до закону. А повнота використання цього права прямо залежить від обсягів завдань, які стоять перед Держаудитслужбою. 
Дана правова позиція підтверджена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 30.09.2021 року у справі № 821/1206/18.
Під час проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 Північний офіс Держаудитслужби реалізував надане законом право на проведення зустрічної звірки у контрагента позивача – ТОВ «БК «Аскон». Таке право прямо передбачене Законом України №2939-ХІІ, оскільки зустрічна звірка охоплює перевірку господарських операцій контрагентів об`єкта контролю.
Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, зустрічна звірка є способом документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій, а також розрахунків для встановлення їх реальності та повноти відображення в обліку підконтрольного суб`єкта. Таким чином, її метою є не лише встановлення стану взаєморозрахунків, а й перевірка фактичних витрат виконавця, включених до актів виконаних робіт, що подані замовнику для оплати.
У межах проведення зустрічної звірки у ТОВ «БК «Аскон» фахівцями контролюючого органу було направлено два запити, зокрема щодо підтвердження первинними документами вартості матеріалів, віднесених до складу прямих витрат в актах виконаних будівельних робіт.
У довідці зустрічної звірки від 26.04.2024 №262610-31/148-3 зазначено, що інші первинні документи, які підтверджують включення витрат до складу прямих витрат виконавця та їх відображення у бухгалтерському обліку, на момент проведення звірки надані не були. Зазначений факт підтверджено підписом керівника ТОВ «БК «Аскон» із приміткою про надання документів до 08.05.2024.
Разом із тим лист ТОВ «БК «Аскон» від 06.05.2024 №06/05-01, в якому йшлося про передачу документів для врахування, не містив відповідних додатків, а фактичної передачі документів працівникам Північного офісу не відбулося. У відповіді контролюючого органу від 16.05.2024 №262610-14/3457-2024 зазначено, що зустрічна звірка проводилась на підставі документів, наданих в електронному вигляді у визначений строк, і жодних інших офіційно поданих документів від ТОВ «БК «Аскон» у період проведення звірки не надходило.
Позивач стверджує, що ТОВ «БК «АСКОН» надало всі первинні документи під час зустрічної звірки, однак вони безпідставно не були враховані.
Разом з тим матеріали справи свідчать, що зустрічна звірка проводилась у межах повноважень органу державного фінансового контролю, визначених Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ та Порядком № 550.
Суд встановив, що у довідці зустрічної звірки від 26.04.2024 № 262610-31/148-3 зафіксовано факт ненадання первинних документів, що підтверджують включення матеріалів до складу прямих витрат.
Керівник ТОВ «БК «АСКОН» підписав довідку із застереженням про надання документів до 08.05.2024.
Лист від 06.05.2024 № 06/05-01 не містив фактично доданих документів, що підтверджується відповіддю Північного офісу від 16.05.2024 № 262610-14/3457-2024.
Отже, на момент завершення зустрічної звірки первинні документи у повному обсязі органу контролю не були надані.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2021 у справі №821/1206/18, відповідно до якої повнота використання повноважень органу фінансового контролю залежить від завдань, що стоять перед ним, а проведення зустрічних звірок є законним інструментом перевірки реальності операцій.
Таким чином, доводи позивача про повне та своєчасне надання документів під час зустрічної звірки не знайшли свого підтвердження.
Відтак, доводи позивача про повторне надання документів та повне підтвердження первинними документами фактичних прямих витрат виконавця на експлуатацію машин і механізмів, а також на матеріали та комплектуючі для виконання відновлювальних робіт за об`єктами по вул. Глибочицька, 13 (секції 3 та 7) у місті Києві, не знаходять підтвердження матеріалами справи.
Крім того, пунктом 18 Порядку №550 передбачено обов`язок посадових осіб органу державного фінансового контролю вимагати письмові пояснення від працівників об`єкта контролю у разі виявлення порушень. 
Цим же пунктом передбачено, що пояснення оформляються на ім`я посадової особи органу державного фінансового контролю, що проводить ревізію, з обов`язковим зазначенням дати. Перелік питань щодо обставин фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю, які потребують пояснень, надається працівникам об`єкта контролю одним із способів, визначених пунктом 39 цього Порядку. У разі ненадання письмових пояснень протягом трьох робочих днів з дня отримання працівником об`єкта контролю переліку питань чи у разі відмови працівником об`єкта контролю від їх надання цей факт зазначається в акті ревізії.
У ході ревізії директор КП «Житлоінвестбуд-УКБ» надав письмові пояснення 22.05.2024 о 15.43 год., тобто на четвертий робочий день після отримання відповідного запиту та фактично напередодні завершення контрольного заходу, що свідчить про несвоєчасність їх подання.
Під час розгляду заперечень позивача фахівцями Північного офісу було додатково проаналізовано надані копії первинних документів та регістри бухгалтерського обліку ТОВ «БК «Аскон». При цьому встановлено, що первинні документи не були належним чином завірені, а за даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 201 документально не підтверджено вартість матеріалів, включених до складу прямих витрат у актах виконаних робіт, на загальну суму 7 366 441,72 грн (з ПДВ), з яких 4 548 807,94 грн – по секції 3 та 2 817 633,78 грн – по секції 7.
Крім того, відповідачем встановлено, що надані документи не були належним чином засвідчені; не містили підтвердження господарських операцій у регістрах бухгалтерського обліку; не забезпечували простежуваності руху матеріалів (придбання — оприбуткування — списання на конкретний об`єкт).
Таким чином, саме по собі повторне надання документів не свідчить про їх належність і достатність для підтвердження витрат.
Також, позивач стверджує, що документи були надані втретє — разом із запереченнями до акта ревізії.
Однак, суд зазначає, що: заперечення та додані документи були розглянуті; за результатами їх оцінки сума непідтверджених витрат зменшена з 31 731 010,40 грн до 8 055 545,32 грн; висновки до заперечень є невід`ємною частиною акта ревізії відповідно до п. 3 Порядку № 550.
Тобто твердження про повне ігнорування документів не відповідає дійсності, оскільки відповідачем вони були частково враховані.
Разом з тим, аналіз наданих матеріалів показав відсутність підтвердження: придбання окремих матеріалів (зокрема дорожніх знаків); операцій з виготовлення металоконструкцій; витрат на роботу машин і механізмів у повному документальному ланцюгу (відсутність ТТН, банківських виписок, регістрів бухгалтерського обліку тощо).
Суд погоджується з відповідачем про те, що відповідно до ст. 9 Закону № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку є належним чином оформлені первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції.
Надані копії актів без підтвердження руху матеріалів та відображення в бухгалтерських регістрах не можуть вважатися беззаперечним доказом реальності витрат.
При цьому, посилання позивача на упереджене ставлення відповідача є оціночними та не підтверджені належними доказами.
Орган державного фінансового контролю діяв у межах повноважень, визначених Законом № 2939-ХІІ та Порядком № 550. Факт часткового врахування заперечень свідчить про здійснення перевірки об`єктивно та з урахуванням поданих матеріалів.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що під час проведення зустрічної звірки контрагент позивача не забезпечив надання в повному обсязі первинних документів, які підтверджують придбання, транспортування, зберігання та використання матеріальних ресурсів, включених до актів виконаних робіт, що обґрунтовано покладено контролюючим органом в основу відповідних висновків акта ревізії.
Надані після завершення звірки документи не містять належного підтвердження фактичного руху матеріалів та їх використання саме на об`єктах, що були предметом перевірки. Відсутність товарно-транспортних накладних, банківських документів та документів складського обліку не дає можливості перевірити реальність понесених витрат.
Сам по собі факт наявності актів форми КБ-2в та довідок форми КБ-3 не є безумовним підтвердженням реальності витрат, якщо первинні документи, що підтверджують формування собівартості робіт, відсутні або не дозволяють встановити їх достовірність.
Суд також враховує, що відповідачем за результатами розгляду заперечень позивача частково переглянуто висновки ревізії та зменшено суму порушень, що свідчить про належне реагування на доводи позивача та відсутність формального підходу.
Щодо доводів про відсутність у вимозі конкретного способу її виконання, суд зазначає, що вимога органу державного фінансового контролю є актом реагування, спрямованим на усунення виявлених порушень, та не є рішенням про примусове стягнення коштів. Безпосереднє стягнення можливе лише в судовому порядку за окремим позовом.
Таким чином, оскаржувана вимога не створює самостійного грошового зобов`язання для позивача, а відтак сама по собі не порушує його майнових прав.
Оцінюючи доводи позивача щодо неправильності розрахунку збитків, суд зазначає, що перевірка арифметичної правильності та економічної обґрунтованості визначених сум може бути предметом дослідження у разі пред`явлення позову про їх стягнення. У межах цієї справи суд перевіряє лише законність прийняття оскаржуваного акту та дотримання процедури.
Судом також встановлено, що у грудні 2024 року позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експертів №870/871 від 27.11.2024, підготовленого Полтавським відділенням Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса», та про визнання поважними причин його неподання у встановлений процесуальний строк.
Відповідно до частини другої статті 79 Кодекс адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний подати докази разом із поданням позовної заяви. У разі неможливості подання доказу у встановлений строк з об`єктивних причин учасник справи повинен письмово повідомити суд, зазначити доказ, який не може бути подано, причини такої неможливості та надати підтвердження вжиття всіх залежних від нього заходів для отримання відповідного доказу (частина четверта статті 79 КАС України).
Суд звертає увагу, що експертиза була ініційована позивачем самостійно вже після складення акта ревізії та подання позову, а питання, поставлені експертам, фактично зводяться до перевірки обґрунтованості висновків контролюючого органу та повторної оцінки первинних документів, які були предметом дослідження під час проведення ревізії.
Разом з тим предметом розгляду у цій справі є правомірність вимоги Північний офіс Держаудитслужби №262610-14/4465-2024 від 02.07.2024 про усунення виявлених порушень, а не встановлення фактичного обсягу виконаних будівельних робіт чи визначення розміру витрат як такого. 
Суд у межах адміністративного судочинства перевіряє, чи діяла посадова особа контролюючого органу в межах наданих повноважень, чи дотримано процедуру та чи є оскаржуване рішення обґрунтованим на момент його прийняття.
Висновок експертів №870/871 складений 27.11.2024, тобто після прийняття оскаржуваної вимоги, та ґрунтується на документах, наданих позивачем експертній установі. Такий висновок не спростовує обставин, які були покладені в основу вимоги станом на момент її прийняття, а фактично є новим доказом, сформованим позивачем у межах спору з метою підтвердження власної позиції.
Крім того, експертний висновок не може підміняти собою оцінку судом доказів та не є беззаперечним доказом відсутності порушень, встановлених актом ревізії, оскільки експерт здійснює дослідження виключно в межах наданих йому матеріалів і не наділений повноваженнями оцінювати правомірність рішень суб`єкта владних повноважень.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для покладення його в основу судового рішення, оскільки він не спростовує правомірності дій відповідача на момент прийняття оскаржуваної вимоги та не впливає на висновки суду щодо законності оскаржуваного акта.
Суд вкотре звертає увагу, що відповідно до законодавства про державний фінансовий контроль акт ревізії та вимога про усунення порушень не є рішенням про стягнення збитків. Питання наявності шкоди та її розміру підлягає доведенню в окремому судовому провадженні у разі звернення контролюючого органу з позовом про її стягнення.
Отже, наведений експертний висновок може мати значення та оцінюватися судом як доказ у разі розгляду спору за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення збитків, де предметом доказування буде саме наявність шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок. Натомість у межах цієї справи він не впливає на оцінку правомірності оскаржуваної вимоги та не є вирішальним доказом для встановлення законності дій відповідача на момент її прийняття.
Відтак, суд не приймає зазначений висновок до уваги при вирішенні спору по суті.
Враховуючи наведене, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.