ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Справа № 915/1741/23(915/1197/25) 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи
за позовом:
1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251, код ЄДРПОУ 33231825)
про розірвання договору оренди земельної ділянки,

встановив:
Позивачі звернулися до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 13.08.2025 до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699 площею 5,4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладений 30.11.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN”.
Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на норми ч.2 ст. 651 ЦК України, п.д) ч. 1 ст. 141 ЗК України, ст. 25, 31, ч. 2 ст. 32 Закону України “Про оренду землі”, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства та мотивовано тим, що за договором оренди землі від 30.11.2017 ОСОБА_3 передав в оренду ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” (далі - Відповідач) належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699 площею 5,4485 га, розташовану на території Калинівської сільської ради (зараз Воскресенська селищна рада) Вітовського (Миколаївського) району Миколаївської області, строком на 7 років. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували усі його майнові права, в тому числі право власності на вказану земельну ділянку у співвідношенні та відповідно, про що приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Красновою С.М. видано свідоцтва про право на спадщину за законом та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 та від 29.06.2021 відповідно. 
Позивачі оригіналу зазначеного договору у розпорядженні не мають, але згідно Інформації з державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.07.2025 в реєстрі зазначено, що відповідач зобов`язаний щорічно сплачувати орендну плату у розмірі 3308,71 грн. Відповідачем систематично порушуються зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою, що полягає у несплаті орендної плати у 2022-2025 роках. На звернення від 13.06.2025 про погашення заборгованості з орендної плати відповідач не відреагував. 
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду головуючим у справі визначено суддю Ржепецького В.О.
Ухвалою суду від 19.08.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем п. 4, 9 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) та встановлено позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви.
25.08.2025 позивачами подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Заявою про усунення недоліків позовної заяви позивачі просять суд:
1. Розірвати договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381200:02:000:0699 площею 5,4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладений 30.11.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN”.
2. Стягнути з ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” на користь позивачів 6056,00 грн судових витрат, понесених внаслідок сплати судового збору.
3. Витребувати у ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” копію договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381200:02:000:0699 площею 5,4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладеного 30.11.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN”.
У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”.
Постановою суду від 13.09.2024 визнано боржника – Товариство з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825) арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №284 від 31.05.2013; адреса: вул. Садова, 18, оф. 5, м. Одеса, 65023, РНОКПП НОМЕР_3 ).
Ухвалою від 01.09.2025 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (код ЄДРПОУ 33231825), відкрити провадження у справі та присвоїти їй номер №915/1741/23(915/1197/25); розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами; витребувати у ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” копію договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381200:02:000:0699, площею 5,4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладеного 30.11.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN”. Витребувані докази надати суду у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.
Ухвалу суду від 01.09.2025 ліквідатору ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” арбітражному керуючому Дарієнко В.Д. доставлено до зареєстрованого електронного кабінету 02.09.2025. 
Ліквідатором Дарієнко В.Д. вимоги ухвали суду від 01.09.2025 не виконано, витребувані документи у встановлений строк суду не подано, суду не повідомлено про причини неподання витребуваних доказів.
Ухвалою від 02.10.2025 суд постановив: зобов`язати ліквідатора ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. повідомити суд про причини ненадання витребуваних доказів в п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали; попередити ліквідатора ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. про наслідки неподання витребуваних доказів без поважних причин, передбачені ст.132 ГПК України.
Ліквідатором Дарієнко В.Д. вимоги ухвал суду від 01.09.2025 та від 02.10.2025 не виконано, витребувані документи у встановлений строк суду не подано, суду не повідомлено про причини неподання витребуваних доказів.
Ухвалою від 31.10.2025 судом було постановлено здійснювати розгляд справи №915/1741/23(915/1197/25) поза межами встановленого ст. 248 ГПК України строку, у розумний строк, позивачам у справі в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо доцільності застосування господарським судом в цій справі положень ч. 10 ст. 81 ГПК України та (або) ч. 1 ст.134 ГПК України.
27.11.2025 представник позивачів звернувся до господарського суду з клопотанням про витребування у державного реєстратора – Комунального підприємства “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” копії договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699, площею 5.4485, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладеного 30.11.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ “ДІОНІСІЙ VN”.
Ухвалою від 03.12.2025 судом було постановлено витребувати у державного реєстратора – Комунального підприємства “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” копію договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699, площею 5.4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладеного 30.11.2017 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”, зареєстрованого 07.12.2017.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2025 №78 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебувають у провадженні судді Ржепецького В.О. Підставою призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ є відрахування зі штату Господарського суду Миколаївської області головуючого у справі судді Ржепецького В.О.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.12.2025 головуючим у справі №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” визначено суддю Адаховську В.С.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.12.2025 справу №915/1741/23(915/1197/25) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” про розірвання договору оренди земельної ділянки передано судді Адаховській В.С.
Ухвалою від 25.12.2025 справу №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” прийнято до свого провадження суддею Адаховською В.С.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ), спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвалою від 25.12.2025 справу №915/1741/23(915/1197/25) прийнято до свого провадження для розгляду в межах справи №915/1741/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” суддею Адаховською В.С. Судом постановлено розгляд справи почати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. 
Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
На виконання ухвали суду від 03.12.2025 Комунальним підприємством “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” листом за вих. №1695/40.02/40/020/26 від 21.01.2026 повідомлено, що з 01.01.2013 повноваження комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зокрема в частині надання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно були припинені, КП “ММБТІ” не має доступу до Реєстру прав власності на нерухоме майно, а державні реєстратори в КП “ММБТІ” не працюють. Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі державним реєстратором. Порядок надання інформації з Державного реєстру прав визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.02.2026 судом постановлено: здійснювати розгляд справи №915/1741/23(915/1197/25) поза межами встановленого ст. 248 ГПК України строку, у розумний строк; позивачам у справі в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо доцільності застосування господарським судом в цій справі положень ч. 10 ст. 81 ГПК України.
04.03.2026 представником позивачів подано до господарського суду клопотання про витребування у Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради копії договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699, площею 5.4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладеного 30.11.2017 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”, зареєстрованого 07.12.2017.
Ухвалою суду від 09.03.2026 задоволено клопотання представника позивачів від 04.03.2026 про витребування доказів. Судом постановлено витребувати у Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради копію договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699 площею 5.4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладеного 30.11.2017 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN”, зареєстрованого 07.12.2017. Витребувані докази надати суду в 5-денний строк з дня отримання ухвали.
На виконання вимог ухвали суду від 09.03.2026 Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради листом за вих. № 7179/19.03-03/19/020/26 від 19.03.2026 ( вх. №4298/26 від 27.03.2026) надано суду засвідчену копію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699. 
Відповідачем відзиву на позовну заяву та витребуваних доказів суду не подано.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”).
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін сторонами суду не подано.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з приписами ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у розумний строк. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 23.07.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699, площею 5,4485 га, розташована за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с/рада Калинівська на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 (розмір частки ) та ОСОБА_1 (розмір частки ).
Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права в реєстрі міститься запис номер 23869675 від 07.12.2017 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею 5,4485 га на підставі Договору оренди землі б/н від 30.11.2017, укладеного між ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” та ОСОБА_3 
30.11.2017 між ОСОБА_3 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (орендар) було укладено Договір оренди землі (далі – Договір), згідно п. 1.1. якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699, яка розташована на території Калинівської сільради Вітовського району Миколаївської області та належить на праві приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-МК №018259 від 11 грудня 2001 р.
Згідно п. 2.1. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,4485 га, в тому числі ріллі - 5,4485 га.
Відповідно до п. 3.1. Договору договір укладено на сім років . Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.
Згідно п. 4.1. Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3308,71 грн, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, в т.ч. 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збір за один календарний рік.
Згідно п.4.3. Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Зміна розміру орендної плати у зв`язку із щорічною індексацією здійснюється орендарем самостійно, на підставі офіційних даних про розмір індексації, без внесення змін та доповнень до даного договору.
Відповідно до п. 4.4. Договору, орендна плата вноситься з 01.07. поточного року по 01.06. наступного року.
Цільове призначення земельної ділянки – землі сільськогосподарського призначення (п. 5.1. Договору).
Право оренди земельних ділянок посвідчується даним договором та Витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права оренди (п. 6.2. Договору).
Відповідно до п. 10.3. Договору орендар, зокрема має право проводити обмін орендованої за даним договором земельної ділянки на іншу орендовану земельну ділянку або її частину, а також правами користування земельними ділянками шляхом укладання договорів суборенди відповідних ділянок з метою раціонального використання земель, оптимізації землекористування та сівозміну.
Орендовані земельні ділянки або їх частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення та без попередньої згоди орендодавця (п.11.1. Договору).
Відповідно до п. 11.3. Договору, строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного даним договором.
Згідно п. 11.4. Договору у разі припинення даного договору чинність договору суборенди припиняється, без укладення додаткових договорів між сторонами. 
Відповідно до р. 16 Договору, дія Договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для сучасних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи – орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлене чинним законодавством України; перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи або реорганізації юридичної особи – орендаря не є підставою для зміни умов договору оренди (р. 17 договору).
За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (п. 18.1. Договору).
Згідно п. 19.1. Договору даний договір набуває чинності з моменту його укладання та підписання сторонами. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації, якщо інше не встановлене діючим законодавством України.
Невід`ємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості); акт приймання – передачі об`єкта оренди.
Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача.
Як зазначають позивачі, відповідач не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою у 2022-2025 роках. 
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачів до господарського суду з даним позовом.
Предметом даного позову виступає немайнова вимога позивачів до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При вирішенні даного спору судом враховано наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. 
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Законом України “Про оренду землі”.
Згідно положень ст. 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Положеннями ст. 13 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Стаття 21 вказаного Закону визначає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Так, пунктом 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Пунктом 288.4. ст. 288 вказаного Кодексу передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до п. 288.5. ст. 288 того ж Кодексу розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до підпункту “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Так, несплата орендарем відповідної плати за орендовану земельну ділянку за договором оренди є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. У такому випадку орендодавець має право на захист своїх порушених прав.
В свою чергу невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (невнесення відповідачем орендної плати) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання з боку відповідача. 
Адже згідно зі статтями 1, 13 Закону України “Про оренду землі” основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність або відсутність заборгованості за земельним податком та орендною платою (п. 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. N 6 “Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин”).
Надаючи оцінку доводам позовної заяви щодо обставин, які стали підставою для подання даного позову, господарський суд виходить з такого.
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 79 ГПК, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування “вірогідності доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі “Дж. К. та Інші проти Швеції” (“J.K. AND OTHERS v. SWEDEN”) ЄСПЛ наголошує, що “у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування “поза розумним сумнівом (“beyond reasonable doubt”). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням “балансу вірогідностей”. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри”.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).
На підставі принципу вірогідності у відповідності з ч. 10 ст. 81 ГПК України господарським судом встановлюється, що з достатньою для мети вирішення цього спору вірогідністю між ТОВ “ДІОНІСІЙ VN” та ОСОБА_3 було укладено Договір оренди землі б/н від 30.11.2017.
Докази здійснення відповідачем оплати орендних платежів у 2022-2025 роках у матеріалах справи відсутні. Відповідачем твердження позивача не заперечено та не спростовано.
Оскільки виконання умов договору оренди землі від 30.11.2017 з оплати орендних платежів є обов`язком відповідача, то тягар доказування належного виконання цього обов`язку лежить на відповідачеві. 
Враховуючи поведінку відповідача господарський суд застосовує принцип вірогідності і щодо обставин несплати орендної плати.
Ці обставини судом вважаються доведеними, оскільки відповідачем не подано доказів іншого.
Щодо підстав для розірвання договору оренди землі, суд зазначає наступне.
За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частинами 3, 4 ст. 31 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України “Про оренду землі”, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Згідно ст. 24, 25 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
З урахуванням вищенаведеного, чинним законодавством передбачена можливість розірвання договору саме у разі систематичної несплати орендних платежів. 
Таким чином, суд зазначає, що підстави для розірвання договору оренди грунтуються на нормах Закону, відтак дії відповідача щодо неподання доказів в цій справі не впливають на висновок щодо обгрунтованості позову в цій частині.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання спірного договору оренди землі в судовому порядку внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати, що є істотним порушенням умов цього договору.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивачів витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн кожному.

Керуючись статтями 129, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Розірвати договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823381300:02:000:0699 площею 5,4485 га, розташованої на території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладений 30.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (ЄДРПОУ 33231825) та ОСОБА_3 .
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (ЄДРПОУ 33231825, вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДІОНІСІЙ VN” (ЄДРПОУ 33231825, вул. Миру, 13, с. Костянтинівка Миколаївського району Миколаївської області, 57251) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська