ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/3713/24  Номер провадження 22-ц/814/557/26	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
Суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.
за участю представника ТОВ «Українські Фінансові Операції» Лисенка Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» - адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовича на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 рокуухвалене у складі головуючого судді Левицької Т.В., повний текст судового рішення складено – дати не вказано
справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У грудні 2024 року представник ТОВ «Українські Фінансові Операції» через систему «Електронний суд» звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді, який відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т217».Відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит в сумі 24500,00 грн, строком кредитування 360 днів з 10.10.2023 по 04.10.2024. Згідно умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язання перед ОСОБА_2 виконало та надало кредитні кошти в сумі 24500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану банком АТ КБ «ПриватБанк». Пунктом 1.4.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. За період з 10.10.2023 року по 26.07.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було нараховано проценти за користування кредитними коштами в сумі 139647,00 грн. У вказаний період відповідачем здійснено оплати на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» спрямовані на оплату тіла кредиту в сумі 0,03 грн та оплату процентів за користування кредитними коштами у сумі 17640,00 грн. Станом на 26.07.2024 загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 4046421 від 10.10.2023 склала 146507,68 грн, з яких: 24499,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 122007,71 грн - заборгованість за процентами. 26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. В межах строку дії договору, ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 26.07.2024 по 04.10.2024 здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою у сумі 34299,96 грн. Отже, загальний розмір заборгованості за відсотками становить 156307,67 грн. 
Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого обов`язку за кредитним договором, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.10.2023 в сумі 180807,64 грн, з яких: 24499,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 156307,67 грн - заборгованість за процентами, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2  на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ: 40966896 за Договором № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.10.2023: 24499,97 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 70560,00 грн – сума заборгованості за відсотками, а всього 95059,97 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»: 1273,45 грн - судовий збір, 5257,00 грн - витрати на правову допомогу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Рішення оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» - адвокат Лисенко Дмитро Вячеславович, подавши апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Зазначає, що матеріали цивільної справи № 527/3713/24 не місять письмових наказів щодо безперервного перебування відповідача на військовій службі в період із 10.10.2023 р. (дата укладення кредитного договору) по 04.10.2024 р. (кінцева дата строку договору та розрахунку заборгованості). 
Фотокопії документів, які містять матеріали цивільної справи № 527/3713/24 не можна вважати належними, допустимими та достовірними доказами, які суд першої інстанції прийняв до уваги.
Відповідно до листа Національного банку України від 14.06.2024 р. № 14 0005/45882 надано роз`яснення, що відповідна пільга військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), має надаватися на підставі наступного переліку документів: 
- посвідчення офіцера і генерала або військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу (в залежності від військового звання військовослужбовця); 
-довідки за визначеною формою 5 у додатку 21 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40; 
- витягу (завіреної копії) із наказу по особовому складу про призначення на посаду; - для дружин (чоловіків) військовослужбовця, додається також свідоцтво про шлюб. 
Матеріали цивільної справи № 527/3713/24 не містять належних зазначених вище доказів, а відтак висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення із Відповідача відсотків за користування кредитними коштами – є помилковим. 
Отже, суд першої інстанції не звернув увагу на суперечливу поведінку відповідача щодо неналежного виконання умов Кредитного договору, погоджені між учасниками умови кредитного договору та відсутність належних доказів, якими суд обг`рунтував звільнення позичальника від сплати відсотків за користування кредитними коштами.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши представника ТОВ «Українські Фінансові Операції» Лисенка Д.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 10.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді, який відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т217». Відповідно до п. 1.2 Договору сума кредиту складає 24500,00 грн, строк кредитування 360 днів з 10.10.2023 по 04.10.2024 (п.1.3.).Пунктом 1.4.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Згідно п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 (а.с.19-30).
Аналогічні умови містяться у Паспорті споживчого кредиту (а.с.15-17). 
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 282-2607 від 26.07.2024, відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. укладеному між останнім, а також ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 10.10.2023 21:47:13 на суму 24500,00, карта НОМЕР_1 , призначення платежу: зарахування 24500,00 грн на карту (а.с.35).
Згідно інформації наданої на виконання ухвали суду ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_2 емітовано карту № НОМЕР_3 . Відповідно до виписки 10.10.2023 року на вказану картку було зараховано грошові кошти в сумі 24500,00 грн (а.с.102-103).
26.07.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» а також ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до боржників зазначених у Реєстрі Боржників (а.с.66-73).
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.10.2023, заборгованість станом на 26.07.2024 становить 146507,68 грн, з яких: 24499,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 122007,71 грн - заборгованість за процентами (а.с.55-60).Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 26.07.2024, який є Додатком № 1 до Договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.10.2023 в сумі 146507,68 грн, з яких: 24499,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 122007,71 грн - заборгованість за процентами .
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4046421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.10.2023 заборгованість станом на 04.10.2024 становить 180807,64 грн, з яких: 24499,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 156307,67 грн - заборгованість за процентами (а.с.130-131).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції врахував положення ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як визначено ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За приписами п. 12 ч. 1 вказаної статті Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» електронний договір та підписала його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Т217»), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
10.10.2023 року, кредитор виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 24 500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, який зазначений Відповідачем, № НОМЕР_1 .
Доказів того, що банківська картка ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Виходячи з наведеного, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 24500,00 грн. 
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором в сумі 156307,67 грн судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги те, що відповідач перебуває на військовій службі в збройних силах України, а тому на відповідача поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої таким особам проценти за користування кредитом не нараховуються.
Наведене підтверджується матеріалами справи, а тому посилання товариства на відсутність належних та допустимих доказів проходження відповідачем військової служби є безпідставними.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З наведеного вбачається, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів на власну користь та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» - адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовичабез задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко

Судді        Г.Л. Карпушин 

В.П. Пікуль