ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р. справа № 300/1158/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі – ГУ ПФУ в Херсонській області, відповідач), в якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у призначенні пенсії;
скасувати рішення №092850032595 від 26.01.2026 про відмову в призначенні пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1991 у колгоспі імені Татарбунарського повстання та повторно розглянути заяву від 19.01.2026 та призначити пенсію.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, Головним управлінням ПФУ в Херсонській області спірним рішенням від 26.01.2026 відмовлено у призначенні пенсії. При цьому, на думку позивача, пенсійний орган неправомірно та помилково не врахував до страхового стажу період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1991 у колгоспі імені Татарбунарського повстання. ОСОБА_1 наголошено, що спірний період роботи підтверджується архівною довідкою №С-488/04/22 від 25.09.2015, а також відомостями трудової книжки. Таким чином, на думку позивача, з огляду на протиправне не зарахуванням спірного періоду до страхового стажу, винесене відповідачем рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
23.03.2026 Головне управління ПФУ в Херсонській області подало суду відзив на позов, за змістом якого представник заперечує щодо задоволення позовних вимог. Так, зазначено, що на підставі розгляду заяви позивача від 19.01.2026 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №092850032595 від 26.01.2026 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, зазначено, що за наданими документами та даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування до страхового стажу зараховано 10 років 02 місяці 08 днів. При цьому, вік заявника 65 років. Частинами 2, 3 статті 26 Закону №1058 передбачене право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року – від 15 до 23 років. Відповідач звернув увагу суду, що надана до позовної заяви трудова № НОМЕР_1 до заяви позивачем не надавалась, Головним управлінням не розглядалась, жодних рішень відносно зазначеної трудової книжки не приймалось, про що свідчить заява позивача про призначення пенсії, в якій зазначено перелік документів, наданих до територіального Пенсійного фонду України. Водночас, до заяви про призначення пенсії позивачем надано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.09.2015 №С-487/04/22, видану Трудовим архівом Татарбунарського району про заробітну плату за період з 1985 по 1991 за період роботи у вищезазначеному господарстві. Проте, за доводами представника позивача, у Головного управління відсутні правові підстави для врахування цієї довідки, оскільки вона не містить підстав видачі, а також не підтверджена записами трудової книжки, що суперечить нормам чинного законодавства. За таких обставин, Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області просило суд у задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 відповідно до матеріалів справи, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується першою сторінкою паспорта громадянина України (а.с. 8).
19.01.2026, тобто після досягнення 65-річного віку, позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 38-39).
За результатами розгляду заяви за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято рішення від 26.01.2026 №092850032595 про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – не менше 15 років (а.с. 13-15). У вказаному рішенні вказано, що страховий стаж заявника становить 10 років 02 місяці 8 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не враховано період роботи згідно довідки Трудового архіву Татарбунареького району від 25.09.2015 №С-487/04/22, в якій зазначено, що згідно книг обліку праці та розрахунків з членами колгоспу, які були передані до трудового архіву в зв`язку з ліквідацією СВК ім. Татарбунарського повстання правонаступником КСП ім. Татарбунарського повстання (протокол №1 загальних зборів від 27.01.2000), який, в свою чергу, являвся правонаступником агрофірми ім. Татарбунарського повстання (протокол №1 від 03.03.1998), яка в 1992 році стала правонаступником колгоспу ім. Татарбунарського повстання (протокол №4 загальних зборів від 14.07.1992) м. Татарбунари Одеської області ОСОБА_1 дійсно працював у вищевказаному господарстві в 1985-1993 роках з відомостями про людинодні. До заяви про призначення пенсії долучено довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.09.2015 №С-488/04/22, видану Трудовим архівом Татарбунарського району про заробітну плату за період з 1985 по 1991 за період роботи у вищезазначеному господарстві. Надані документи не містять підстави видачі і не підтверджені записами трудової книжки (а.с. 13-15).
Вважаючи протиправним таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26.01.2026 про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. 
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком, зокрема вік та необхідний страховий стаж передбачено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, вказаною статтею передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років. 
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років.
Як слідує із матеріалів справи, вік позивача в даному випадку не є спірним. Водночас, спірним є кількість здобутого позивачем страхового стажу.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. 
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами пп. 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком №637.
Суд встановив, що при зверненні із заявою від 19.01.2026 про призначення пенсії ОСОБА_2 надав пенсійному органу, серед іншого, довідку Трудового архіву Татарбунареького району від 25.09.2015 №С-487/04/22 (а.с. 37), довідку Трудового архіву Татарбунареького району про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.09.2015 №С-488/04/22 (а.с. 40). 
Вказане не заперечується відповідачем, а підтверджено у спірному рішенні. При цьому, як зазначено у такому рішенні, надані документи не містять підстави видачі і не підтверджені записами трудової книжки, а тому не взяті до уваги.
Суд вважає такі доводи пенсійного органу помилковими, адже довідкою Трудового архіву Татарбунареького району про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.09.2015 №С-488/04/22 підтверджено, що така надана на підставі книг обліку праці та розрахунків з членами колгоспу, які були передані до трудового архіву в зв`язку з ліквідацією СВК ім. Татарбунарського повстання правонаступником КСП ім. Татарбунарського повстання (протокол №1 загальних зборів від 27.01.2000), який, в свою чергу, являвся правонаступником агрофірми ім. Татарбунарського повстання (протокол №1 від 03.03.1998), яка в 1992 році стала правонаступником колгоспу ім. Татарбунарського повстання (протокол №4 загальних зборів від 14.07.1992) м. Татарбунари Одеської області ОСОБА_1 дійсно працював у вищевказаному господарстві в 1985-1993 роках з відомостями про людинодні (а.с. 40).
Аналогічна інформація також вказана і в довідці Трудового архіву Татарбунареького району від 25.09.2015 №С-487/04/22, зокрема, що така надана на підставі книг обліку праці та розрахунків з членами колгоспу, які були передані до трудового архіву (а.с. 37).
Вказані довідки видані уповноваженим органом, підписані відповідальними особами та скріплені печатками а тому відповідача протиправно не взяв такі довідки до уваги.
В той же час, суд відхиляє посилання позивача на трудову книжку № НОМЕР_1 , в якій містяться записи про спірний період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1991 у колгоспі імені Татарбунарського повстання, оскільки матеріалами справи підтверджено, що така не подавалась разом із заявою про призначення пенсії.
Разом із цим, як уже зазначено вище, позивач надав інші документи, які підтверджували спірний період, зокрема, довідку Трудового архіву Татарбунареького району від 25.09.2015 №С-487/04/22 (а.с. 37), довідку Трудового архіву Татарбунареького району про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.09.2015 №С-488/04/22 (а.с. 40), тобто документи про стаж, які передбачені Порядком №637.
Більше того, суд наголошує, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб-підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності певних записів чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.
При цьому, якщо Держава, в особі відповідного пенсійного органу, не має доказів зловживання з боку особи при поданні заяви про призначення пенсії в частині документів щодо трудового стажу, за наявності встановлених законом умов для призначення пенсії, то повинна зараховувати відповідний стаж при призначенні такій особі пенсії.
Відповідно до абзацу 4 п. 1.9 Порядку №22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Аналіз вказаної норми дає підстави зробити такі висновки:
по-перше, пенсійний орган письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково тільки у тому випадку, коли до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи;
по-друге, якщо особа все ж не додала всі необхідні документи до заяви про призначення пенсії, то в такому випадку пенсійний орган письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Однак, в даному випадку жодного подібного повідомлення позивачу зі сторони пенсійного органу не надходило. 
Отже, в даному випадку відповідачем не вжито жодних заходів з метою отримання певної інформації щодо достовірності відомостей у довідках Трудового архіву Татарбунареького району від 25.09.2015 №С-487/04/22 та від 25.09.2015 №С-488/04/22.
При цьому, аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що спірні періоди підтверджується також і основним документом, а саме трудовою книжкою № НОМЕР_1 (а.с. 11-12).
Таким чином, з огляду на викладене, період роботи позивача з 01.01.1985 по 31.12.1991 у колгоспі імені Татарбунарського повстання має бути зарахований пенсійним органом до страхового стажу.
Із урахуванням вищевикладеного, суд вважає обґрунтованим доводи позивача щодо протиправного характеру рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №092850032595 від 26.01.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу, у зв`язку із чим дане рішення підлягає скасуванню.
При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Верховним Судом у справі №580/1617/19 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 45 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, зокрема, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Враховуючи вищевикладене та з огляду на встановлені у справі обставини щодо подання позивачем пенсійному органу всіх необхідних документів щодо підтвердження, зокрема, спірного стажу роботи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування спірного рішення, а також зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1991 у колгоспі імені Татарбунарського повстання та повторно розглянути заяву від 19.01.2026, а також призначити пенсію з 11.01.2026 – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10). 
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку пенсійний орган не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 21295057, вул. Крицак Валентини, 6, м. Херсон, 73036) про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області №092850032595 від 26.01.2026 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1991 у колгоспі імені Татарбунарського повстання, повторно розглянути заяву від 19.01.2026, а також призначити пенсію з 11.01.2026 – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 21295057, вул. Крицак Валентини, 6, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В.