КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року справа №320/51106/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відділ обслуговування громадян №9 (сервісний центр) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику війни;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відділ обслуговування громадян №9 (сервісний центр) провести з 07.06.2024 нарахування пільг ОСОБА_1 у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику війни.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що має статус учасника війни, підтверджений посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.01.2021, що відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII надає йому право на 50-відсоткову знижку при оплаті житлово-комунальних послуг.
Позивач наголошує, що 07.06.2024 він подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відділу обслуговування громадян №9, про призначення пільг. Однак 17.06.2024 цим органом було прийнято рішення про відмову у призначенні пільг, мотивоване перевищенням середньомісячного сукупного доходу його сім`ї над величиною доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
У своїх доводах позивач посилається на положення Закону №3551-XII, які передбачають право учасників війни на пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, незалежно від матеріального становища сім`ї. Позивач підкреслює, що відповідно до частини 2 статті 14 цього Закону такі пільги надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності.
Позивач також посилається на рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018, яким частину 6 статті 14 Закону №3551-XII було визнано неконституційною. Конституційний Суд зазначив, що встановлення умови щодо доходу для отримання пільг суперечить суті конституційних гарантій соціального захисту ветеранів війни та їхніх сімей, закріплених у частині п`ятій статті 17 Конституції України. Відповідно, після спливу тримісячного строку з дня ухвалення цього рішення, тобто з 19.03.2019, зазначена норма втратила чинність і застосуванню не підлягає.
Позивач стверджує, що Верховна Рада України не прийняла жодних нормативно-правових актів для відновлення попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних компенсацій, що підтверджує відсутність законних підстав для обмеження його права на пільги. Позивач також посилається на судову практику, зокрема рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №580/2664/23 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі №200/11003/19-а, які підтверджують його правову позицію.
Таким чином, позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пільг протиправними, оскільки вони суперечать положенням Закону №3551-XII та рішенню Конституційного Суду України, та просить суд визнати такі дії незаконними та зобов`язати відповідача провести нарахування пільг у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті житлово-комунальних послуг, починаючи з 07.06.2024.
Ухвалою Київської окружного адміністративного суду від 18.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено, що справа буде розглядатися одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі №320/51106/24 співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385; місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; E-mail: upr@od.pfu.gov.ua).
10.02.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив на адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки рішення про відмову у призначенні пільг було прийнято на підставі чинного законодавства та відповідних нормативно-правових актів.
Відповідач наголошує, що органи Пенсійного фонду України діють виключно в межах повноважень, визначених Конституцією та законами України. Зокрема, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Крім того, стаття 96 Конституції України встановлює, що основи соціального захисту визначаються виключно законами.
У відзиві зазначено, що порядок надання пільг окремим категоріям громадян врегульований Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389, яка передбачає, що пільги з оплати житлово-комунальних послуг надаються лише у випадку, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Відповідач підкреслює, що до сукупного доходу сім`ї включаються всі види доходів, передбачені пунктом 6 Порядку №389, зокрема пенсія, заробітна плата, грошове забезпечення, соціальні допомоги, доходи від підприємницької діяльності та інші виплати. Саме на підставі аналізу наданих позивачем документів було встановлено, що середньомісячний сукупний дохід його сім`ї у розрахунку на одну особу становить 35 253,94 грн, що значно перевищує встановлений поріг у 4 240,00 грн.
Відповідач посилається на положення Податкового кодексу України, відповідно до яких розмір податкової соціальної пільги у 2024 році становив 4 240,00 грн. Таким чином, у позивача відсутнє право на призначення пільг на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки дохід позивача перевищує визначений законодавством рівень.
Окремо відповідач зазначає, що обов`язок щодо надання повного пакету документів покладається на заявника, тоді як орган Пенсійного фонду здійснює перевірку достовірності та відповідності поданих даних. У даному випадку рішення про відмову було прийняте після дослідження документів та встановлення перевищення доходу позивача над визначеним законодавством порогом.
Відповідач також наголошує, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України може призвести до дефіциту бюджету Фонду, що породжує соціальну напругу та ставить під загрозу виконання державою своїх функцій у сфері соціального забезпечення.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що рішення про відмову у призначенні пільг є законним та обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.
03.07.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив на адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки рішення про відмову у призначенні пільг було прийняте іншим територіальним органом Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності.
Відповідач наголошує, що відповідно до Положення про головні управління Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Фонду від 22.12.2014 №28-2, територіальні органи Фонду діють у межах визначених законом повноважень, керуючись Конституцією України, законами, актами Кабінету Міністрів України та постановами правління Фонду. Заяви громадян щодо призначення пенсій та пільг реєструються в електронному журналі, після чого за допомогою програмного забезпечення визначається структурний підрозділ, який здійснює розгляд документів за принципом екстериторіальності.
У відзиві підкреслено, що позивач подав заяву 07.06.2024, яка була зареєстрована у підсистемі «Звернення» та передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Саме цей орган 17.06.2024 прийняв рішення про відмову у призначенні пільг, мотивуючи його тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї позивача у розрахунку на одну особу становить 35 253,94 грн, що перевищує встановлений законодавством поріг у 4 240,00 грн, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Відповідач посилається на пункт 12 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389, відповідно до якого пільги не призначаються, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї перевищує величину доходу, що дає право на податкову соціальну пільгу. Таким чином, рішення про відмову було прийняте у межах чинного законодавства та на підставі достовірних даних про доходи позивача.
Відповідач наголошує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не приймало рішення по суті заяви позивача, а лише забезпечувало реєстрацію та передачу документів. Відповідальним за розгляд заяви та прийняття рішення є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, визначене програмним забезпеченням.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї і/з сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.01.2021.
07.06.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр), про призначення пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Заява була зареєстрована у підсистемі «Звернення» за №32269.
17.06.2024 за принципом екстериторіальності розгляд заяви було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. За результатами розгляду було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пільг. Підставою для відмови стало те, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї позивача у розрахунку на одну особу становив 35 253,94 грн, що перевищує величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу (у 2024 році - 4 240,00 грн, відповідно до підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 Податкового кодексу України).
19.06.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві направило позивачу лист №2600-0212-8/122663, в якому повідомило про прийняте рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в призначенні пільг.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі за текстом - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, формування в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовані Законом України №3551-ХІІ від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон 3551-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону №3551-ХІІ визначено, що Закон №3551-ХІІ спрямований на захист ветеранів війни шляхом:
- створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття;
- організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;
- виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;
- надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №3551-ХІІ законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Згідно зі статтею 4 Закону №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Судом встановлено, що позивач має статус учасника війни, що підтверджується посвідченням що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.01.2021. Отже, на позивача поширюється дія Закону №3551-ХІІ.
Статтею 14 Закону №3551-ХІІ визначені пільги учасникам війни.
Так, відповідно до 1, 2, 4, 5, 6, 18 частини 1 статті 14 Закону №3551 учасникам війни надаються такі пільги:
1) безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів;
2) безплатне першочергове зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів);
4) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);
5) 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.
Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю);
6) 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення;
18) позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.
Згідно з частиною 2 статті 14 Закону №3551-ХІІ пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Відповідно частини 3 статті 14 Закону №3551-ХІІ площа житла, на яку нараховується 50-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати.
Згідно із Законом України №76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі – Закон №76-VIII) статтю 14 Закону №3551-ХІІ було доповнено частиною 6, яка передбачала, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 частину 6 статті 14 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України частина 6 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Конституційний Суд України в рішенні від 18.12.2018 №12-р/2018 зазначив, що встановивши у частині шостій статті 14, частині другій статті 16 Закону № 3551 умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні частини п`ятої статті 17 Конституції України.
Конституційний Суд України вважає, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.
Дослідивши матеріали справи та законодавство України у сфері соціального захисту громадян, Конституційний Суд України дійшов висновку, що рівноцінної заміни або компенсації скасованих пільг для учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, законодавець не передбачив.
Обмеження або скасування положеннями Закону №76-VIII, які є предметом конституційного контролю, пільг, установлених Законом № 3551-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України виходить із того, що для відновлення попереднього рівня соціального захисту учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг потрібно передбачити кошти у Державному бюджеті України, внести відповідні зміни до законів України.
Отже, встановивши невідповідність Конституції України (неконституційність) абзацу другого підпункту 1, абзацу другого підпункту 2, абзаців другого, третього, четвертого підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону № 76-VIII, частини шостої статті 14, частини другої статті 16 Закону № 3551-ХІІ, Конституційний Суд України вважає за доцільне відтермінувати втрату чинності цими положеннями на три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, Конституційний Суд України рішенням від 18.12.2018 №12-р/2018 відтермінував на три місяці втрату чинності частиною 6 статті 14 Закону №3551-ХІІ з метою відновлення державою попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, виділення коштів у Державному бюджеті України, та внесення відповідних зміни до законів України.
Отже, з 19.03.2019 (після збігу тримісячного строку з дня прийняття рішення Конституційного Суду України Верховною Радою України) частина 6 статті 14 Закону №3551-ХІІ втратила чинність та застосуванню не підлягає.
Проте нормативно-правових актів щодо відновлення попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, встановлених Законом №3551-ХІІ, на виконання рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 Верховною Радою України не приймалось.
Враховуючи обов`язок держави відновити попередній рівень соціального захисту учасників війни, суд виходить з наявності у позивача права на отримання соціальних пільг у розмірі не меншому ніж той, який існував до внесення змін Законом №76-VIII до статті 14 Закону №3551-ХІІ.
З огляду на зазначене суд вважає, що позивач має право на отримання пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону 3551-ХІІ як учаснику війни.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача провести позивачу з 07.06.2024 нарахування пільг у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику війни, слід зазначити наступне.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі – Закон №2189-VIII) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно п.п. 4, 5, 6 часини 1 статті 14 Закону №3551-XII учасникам війни надаються такі пільги:
4) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);
5) 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.
Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю);
6) 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Отже, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, правовий статус позивача як учасника війни, положення пунктів 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551-XII, а також норми Закону №2189-VIII, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання 50-відсоткової знижки при оплаті житлово-комунальних послуг у межах встановлених законодавством норм. 
Відтак позовні вимоги у частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання провести з 07.06.2024 нарахування відповідних пільг є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У даній справі суд також бере до уваги, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій та інших питань, вирішення яких належить до повноважень органів Пенсійного фонду України, який передбачає розгляд заяв територіальними органами Пенсійного фонду України незалежно від місця прийняття заяви та проживання заявника. Відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, якими закріплено механізм екстериторіального розподілу заяв. Згідно з пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку після реєстрації заяви та сканування документів програмне забезпечення визначає структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, за принципом екстериторіальності.
Враховуючи зазначений принцип, заява позивача від 07.06.2024 була передана для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, яке 17.06.2024 прийняло рішення про відмову у призначенні пільг. Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є належним відповідачем у цій справі, оскільки саме цей орган здійснював розгляд заяви та прийняв оскаржуване рішення.
Виходячи з цього, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме той спосіб, який позивачем обрано в позовній заяві - визнання протиправними дій та зобов`язання провести нарахування пільг у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті житлово-комунальних послуг, передбачених пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551-XII. Разом з тим суд встановив, що рішення про відмову у призначенні пільг від 17.06.2024 було прийняте саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке за принципом екстериторіальності здійснювало розгляд заяви позивача. Таким чином, належним відповідачем у даній справі є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке лише забезпечувало реєстрацію та передачу документів. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині, що стосується Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тоді як у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві слід відмовити, оскільки цей орган не приймав рішення по суті заяви позивача.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір" та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику війни.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 07.06.2024 нарахування пільг ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику війни.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.