18.03.2026 
Провадження № 2/337/89/2026
ЄУН № 337/2423/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерука І.Г. 
з участю секретаря Роман Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в :
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ємець А.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 4483,84 Доларів США, та понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.07.2021 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики.
Відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 , позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4700 доларів США з терміном повернення до 31 серпня 2021 року. У випадку перевищення строку повернення боргу позичальник зобов`язувався виплатити штрафних санкцій по 100 доларів на місяць за кожний місяць прострочення. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 03.07.2021 року.
Відповідач є фізично здоровим та має всі можливості повернути грошові кошти за договором позики. Однак відповідач на день складання позовної заяви грошові кошти повернув частково. Борг який залишився на день складання позовної заяви складає 1550 доларів США. Відповідач повертав борг частково сплатами на банківську карту позивача, а частково повертав готівкою.
Позивач вживала заходів досудового врегулювання спору. Неодноразово телефонувала до відповідача з вимогами повернути грошові кошти. 15.01.2024 року відповідачу надсилалась претензія на яку він не відреагував. Відповідач усні та письмові звернення ігнорує, залишок грошових коштів відмовляється повертати. Кінцева дата повернення грошових коштів визначена сторонами як 31.08.2021 року. Відповідач заборгував повернення позики на 31 місяць, відповідно до умов договору позики зобов`язаний сплатити по 100 доларів за кожен місяць прострочки.
Також вказано, що відповідач повинен сплатити штраф за 22 місяці прострочення, що складає 2200 доларів США (22 місяці х 100 доларів США = 2200 доларів США).
Також посилаючись на норми статті 625 ЦК України відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних - 122,90 доларів США, інфляційне збільшення - 610,94 доларів США.
Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 4483,84 долари США, яка складається з основного боргу 1550 доларів США; штраф 2200 доларів США; інфляційні витрати 610,94 доларів США; 3% річних 122,90 долари США, а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу.
10.06.2024 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.
09.10.2024 року закрито підготовче провадження і справи призначена до розгляду по суті.
15.01.2025 року до суду від представника позивачки, по системі «Електронний суд» надійшло клопотання про стягнення судових витрат у якому просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12400 грн. 
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2025 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 3872долари США 90 центів США, яка складається з: основного боргу 1550 доларів США; штраф 2200 доларів США; 3% річних 122,90 доларів США. Також стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 1541 грн. 10 коп. і понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9754 грн. 56 коп. В іншій частині позову - відмовити.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2025 року заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2025 року по цивільній справі № 337/2423/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, скасовано і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2025 року накладено арешт із забороною відчуження на транспортний засіб марки: марки KIA, модель CERATO, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 .
02.09.2025 року до суду по системі «Електронний суд» від представниці відповідача ОСОБА_2 - адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позов у якому вказано, що вимоги Позивача про стягнення з відповідача 2200 дол. США, 610,96 дол. США інфляційних витрат та 122,90 дол. США - 3% річних задоволенню не підлягають так як 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Предметом укладеного між сторонами Кредитного договору є грошові кошти в доларах США, а тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати не підлягають стягненню, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції були відновлені еквівалентом іноземної валюти, а тому в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 610,94 дол. США слід відмовити.
25.08.2025 р. на адресу представника Відповідача надійшла відповідь від заступника начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області відповідно до якого було зазначено наступну інформацію: «Під час примусового виконання виконавчого провадження НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа №337/2423/24, який 03.04.2025 р. видав Хортицький районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3872,90 США, з боржника примусово стягнуто 33 638, 23 грн., які було зараховано та перераховано наступник чином: - 470, як мінімальні витрати виконавчого провадження; - 3015,29 грн. виконавчий збір на користь Державного бюджету України; - 30 152,94 грн. (що згідно курсу НБУ на момент перерахування коштів еквівалентно 728,37 дол. США) як кошти, стягнуті на користь ОСОБА_1 . Станом на день подачі відзиву на позовну заяву, заборгованість становить 821,63 дол. США.
Просить задовільнити позовну заяву частково, та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 821,63 дол. США. В іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу 10000 грн.
09.09.2025 року до суду по системі «Електронний суд» (сформоване 08.09.2025 року) від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Ємець А.Ю. надійшла відповідь на відзив узагальненими доводами якої вказано, що у відзиві Відповідач визнає наявність основного боргу за договором позики від 03.07.2021 р., однак зазначає, що його розмір становить 821,63 дол. США. Це пов`язано з тим, що в рамках примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі скасованого заочного рішення, з нього було стягнуто 30152,94 грн., що еквівалентно 728,37 дол. США. Позивач підтверджує факт отримання зазначених коштів. Однак, звертає увагу, що це погашення відбулося не добровільно, а внаслідок примусових дій органів державної виконавчої служби. Цей факт лише підтверджує систематичне ухилення Відповідача від виконання своїх зобов`язань. Також позивач зазначає, що ця сума повинна бути обов`язково зазначена в рішенні суду, щоб унеможливити подачу відповідачем окремого позову про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів.
Також вказав, що прострочення за договором позики виникло задовго до введення воєнного стану. Зобов`язання з повернення позики мало бути виконане Відповідачем до 31.08.2021 року. Прострочення виконання зобов`язання тривало понад 6 місяців до моменту введення воєнного стану 24.02.2022 р.
Штрафні санкції є справедливим наслідком порушення договору. Договором позики було прямо передбачено сплату штрафу в розмірі 100 доларів США за кожен місяць прострочення. Відповідач погодився з цими умовами, що підтверджується розпискою. Невиконання зобов`язань протягом тривалого часу має тягнути за собою відповідальність, узгоджену сторонами.
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Розрахунок заборгованості, що підлягає стягненню (з урахуванням уточнень): 1. Основний борг: 1550,00 дол. США - 728,37 дол. США = 821,63 дол. США. Штраф: 2200,00 дол. США (розрахований з урахуванням строків позовної давності, як і в первісному позові). 3% річних: 122,90 дол. США (розрахунок залишається незмінним, оскільки період нарахування не змінився). Загальна сума до стягнення: 821,63 + 2200,00 + 122,90 = 3144,53 дол. США.
11.09.2025 року до суду по системі «Електронний суд» від представниці відповідача ОСОБА_2 - адвоката Скользнєвої В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких вказано, що вважає нараховання заборгованості за період з 03.07.2021 р. по 23.02.2022 р. є також незаконною, адже відбувалась в період дії карантину на території України. 
Відповідачем зазначається саме цей період у часі, адже постановою КМУ від11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». З 12 березня 2020 р. на усій території України установлено карантин. Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону N 540-IX передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за догором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року N 691-IX "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19"). Нарахування заборгованості у вигляді штрафних санкція є незаконним за весь період заборгованості.
17.09.2025 року до суду по системі «Електронний суд» (сформоване 08.09.2025 року) від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Ємець А.Ю. надійшли додаткові пояснення у справі у яких вказано, що Договір позики було укладено 03.07.2021 року, тобто в період, коли карантинні обмеження та відповідні норми закону вже діяли понад рік. Відповідач, укладаючи договір та погоджуючись на умову про сплату штрафу у розмірі 100 доларів за кожен місяць прострочення, діяв добровільно та усвідомлено. Посилатися на мораторій, знаючи про нього в момент узгодження штрафних санкцій, є зловживанням правом, що є неприпустимим відповідно до частини 3 статті 13 ЦК України.
Пункт 15 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (щодо карантину) та пункт 18 (щодо воєнного стану) стосуються правовідносин за участю професійних кредиторів, а не звичайних фізичних осіб. Мета цих норм закону - захистити споживачів фінансових послуг від банків та інших фінансових установ. Фізична особа, яка надає позику іншій фізичній особі, не є "кредитодавцем" у розумінні спеціального законодавства (наприклад, Закону України "Про споживче кредитування").
3% річних - це не лише про інфляцію. Це мінімальна встановлена законом плата за те, що боржник безпідставно користувався коштами, які йому не належать, і позбавив кредитора можливості розпоряджатися ними. Тому доводи Відповідача в цій частині є юридично безпідставними.
Також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 16450 грн., які позивач поніс через перегляд заочного рішення судом.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2025 року замінено відкрите судове засідання з розгляду справи по суті, підготовчим засіданням.
13.01.2026 року закрито підготовче провадження і справи призначена до розгляду по суті.
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ємець А.Ю. надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представниця відповідач ОСОБА_2 - адвокат Скользнєва В.В. надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, просить задовольнити позовну заяву в частині заборгованості в розмірі 821,63 долари США і в іншій частині позовних вимог відмовити.
Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 03.07.2021 між ОСОБА_1  та ОСОБА_2  укладено договір позики грошових коштів, який оформлений розпискою, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав 4700 доларів США і зобов`язується повернути у повному обсязі до 31.08.2021 року. У випадку перевищення вказаного строку, зобов`язується поверх взятої суми виплатити по 100 доларів США за кожен місяць прострочки.
Відповідно до тверджень позивачки, судом встановлено, що на момент звернення до суду із позовом, відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув суму позики у розмірі 1550 доларів США.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підставі ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.
Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 р. у справі № 369/3340/16-ц.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц).
Надану суду копія розписки від 03.07.2021 року містить підтвердження про отримання відповідачем грошових коштів від позивачки та зобов`язання повернути їх у строк до 31.08.2021.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч.1 ст. 1046, ч.1 ст. 1049 ЦК України), що також не суперечить висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.
Враховуючи твердження позивачки і не заперечення відповідачем про часткове повернення відповідачем позичених грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність заборгованості за договором позики у сумі 1550 доларів США.
Зважаючи на те, що відповідно до повідомлення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 25.08.2025 року про те, що під час примусового виконання виконавчого провадження № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа № 337/2423/24, який 03.04.2025 видав Хортицький районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 3872 долари СПА 90 центів США, яка складається з основного боргу 1550 доларів США: штраф 2200 доларів СПА; 3% річних 122,90 доларів США», з боржника примусово стягнуто 30152,94 грн. (що згідно курсу НБУ на момент перерахування коштів еквівалентно 728,37 доларам США) як кошти, стягнуті на користь ОСОБА_1 , то заборгованість за договором позики складає 821,63 долари США.
Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 01.09.2021 року по 22.04.2024 року.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20) зазначено: «у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 
Крім того у постановах Верховний Суд від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) та від 06 травня 2025 року у справі № 464/2647/22 (провадження № 61-6059св24) виснував, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, на період воєнного стану в Україні позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних за період з 01.09.2021 року по 24.02.2022 року.
Відповідно сума 3% річних за період з 01.09.2021 року по 24.02.2022 року, виходячи із повного розміру заборгованості в 1550 доларів США (так як сума в 728,37 доларів США була примусово стягнута на виконання заочного рішення суду), складає суму 22,55 доларів США ( 1550 доларів США*3%/100%*177 днів/365). 
Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних витрат в розмірі 610,94 доларів США за період з 01.09.2021 року по 22.04.2024 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.
Таким чином, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
Також аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Наведений висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18.
Таким чином стягнення інфляційних витрат в розмірі 610,94 доларів США за період з 01.09.2021 року по 22.04.2024 року є неправомірними.
Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу, який передбачений умовами договору позики в розмірі 2200 доларів США за 22 місяці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Відповідно до приписів пункту 15 Прикінцевих те перехідних положень Цивільного кодексу України, яким встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. 
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до наведеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача стягнення штрафу, який передбачений умовами договору позики в розмірі 2200 доларів США, задоволенню не підлягають 
Таким чином, сума боргу за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача становить 844,18 долари США і яка складається із: залишку основного боргу 821,63 долари США; 3% річних 22,55 доларів США.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1783,68 грн., і за заяву про забезпечення позову в розмірі 605,6 грн., а разом 2389,28 грн., і відповідно, враховуючи задоволення позовних вимог в розмірі який складає 18,8% від позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню 449,18 грн.
Що стосується витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19).
В обґрунтування витрат на правничу допомогу представником позивачки надано ордер на надання правничої допомоги серії АР № 1172526 від 22.04.2024 року адвоката Ємець А.Ю., Договір про надання правової допомоги від 17.04.2024 року з додатком №1 до договору з переліком послуг, акт здачі прийняття наданих послуг до договору на суму 11290 грн., рахунок фактура №13/01/25 від 13.01.2025 року на суму 12400 грн., попередній розрахунок сум судових витрат від 16.09.2025 року на суму 16450 грн., акт від 16.09.2025 року здачі прийняття наданих послуг до договору на суму 16450 грн., рахунок фактура №16/09/25 від 16.09.2025 року на суму 16450 грн., а всього на загальну суму 28855 грн. 
Суд враховує надання послуг на суму 28855 грн., часткове задоволення позовних вимог, а саме на 18,8%, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, бере до уваги конкретні обставини справи, виходить з обсягу виконаної адвокатом роботи, наданих послуг, критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Таким чином, враховуючи наведене суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5423 грн. 80 коп. виходячи з розміру наданих послуг і пропорційності задоволених позовних вимог(28855 грн. Х 18,8%).
В обґрунтування витрат на правничу допомогу представницею відповідача надано: ордер на надання правничої допомоги серії АР № 1249351 від 04.08.2025 року адвоката Скользнєвої В.В., договір про надання правової допомоги від 15.07.2025 року, акт здачі - прийняття наданих послуг від 15.07.2025 року на суму 10000 грн., та квитанція до прибуткового касового ордеру від 15.07.2025 року на суму 10000 грн. 
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8120 грн. виходячи з розміру наданих послуг і пропорційності до не задоволених позовних вимог (10000 грн. Х 81,2%).
Заяв про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх не співмірності від сторін не надійшло.
Суд не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст. 13, 89, 133, 137, 141, 229, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 844 (вісімсот сорок чотири)долари США 18 центів США, яка складається з: основного боргу 821,63 доларів США; 3% річних 22,55 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 449 грн. 18 коп., понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5423 грн. 80 коп., а всього стягнути 5872 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн. 98 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8120 (вісім тисяч сто двадцять) грн.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Найменування сторін та інших учасників справи
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП. НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП. НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_7 .
Суддя: І.Г.Кучерук