ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року	справа № 380/14803/25 м.Львів	
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині відмови ОСОБА_2 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву та надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, маючи, на його думку, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», неодноразово звертався до відповідача з відповідними заявами. Натомість відповідач відмовив у наданні (оформленні) позивачу такої відстрочки з тих підстав, що за наданими документами комісією було встановлено, що інший з подружжя зобов`язаний утримувати особу з інвалідністю у відповідності до вимог норм чинного законодавства.
Позивач із таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки надав необхідний обсяг документів, які надають йому право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідач проти позову заперечив, з підстав, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на подання відзиву ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на спеціальному військовому обліку та користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на відповідно п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну службу та мобілізацію» (заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку). Крім того зазначають, що згідно відомостей, що містяться ДРАЦС у ОСОБА_3 наявні особи першого ступеня споріднення, а саме: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебуває на обліку призовників, відповідно не є військовозобов`язаним, документів, які б підтверджували факт не можливості утримувати батька повнолітнім сином та колишньою дружиною, військовозобов`язаний ОСОБА_2 не подав.
З урахуванням наведеного відповідач вважає правомірною відмову у наданні позивачу відстрочки, а заявлений позов безпідставним. Просив суд відмовити у його задоволенні.
Представником позивача подано відповідь на відзив.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. 
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 24.07.2025 у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Судом встановлені наступні обставини:
06.05.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з пакетом документів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, що підтверджується поштовою накладною № 7901312173630.
На адвокатський запит щодо результату розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 21.05.2025 року повідомив представника позивача, що згідно журналу вхідної кореспонденції Центру, станом на сьогодні заява ОСОБА_5 , на адресу Центру не надходила. 
Листом від 11.06.2025 № 1853-К-2025052110311-В, Акціонерне товариство «Укрпошта», повідомило позивача про те, що згідно даних Укрпошта та інформації, отриманої від відповідального підрозділу, поштове відправлення № 7901312173630 від 06.05.2025 року адресоване ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) було отримано у відділ діловодства та вручено представнику адресата 08.05.2025 року.
Представник позивача в позовній заяві вказує, що станом на дату подання позову відповідач не прийняв рішення про надання відстрочки від призову на військову службу або відмову у наданні відстрочки, згідно поданої заяви позивача від 06.05.2025 року.
22.05.2025 року позивач повторно звернувся із заявою до відповідача, у якій просив оформити в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
До вказаної заяви було додано наступні документи: копія паспорта та копія рнокпп ОСОБА_2 ; копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 ; копія Свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №025023 від 08.11.2024, на підтвердження інвалідності 2 групи ОСОБА_3 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 27.11.2024; заява ОСОБА_3 ; копія паспорта та копія РНОКПП ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .
Представник позивача скерувала на адресу відповідача адвокатський запит щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 . 
У відповідь на вказаний адвокатський запит відповідачем було направлено лист № 7406 від 13.06.2025 року, в якому зазначено, що відповідна комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, у зв`язку з тим що шлюб між ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , розірвано 04.01.2025 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 . 
30.05.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомленням №3890/в було інформовано позивача про те, що за результатами розгляду його заяви протоколом №53 ухвалене рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Причиною відмови вказано: інший з подружжя зобов`язаний утримувати особу з інвалідністю у відповідності до вимог норм чинного законодавства. 
16.06.2025 року позивач втретє звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_6 при ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянула заяву ОСОБА_2 б/н від 23.06.2025, та подані до неї документи та прийняла рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується протоколом № 60 від 27.06.2025. Причина відмови: ОСОБА_2 користується правом на відстрочку відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є заброньованим на період мобілізації та на воєнний час відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №76 «Деякі питання реалізації положень Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять копії оскаржуваного рішення відповідача від 27.06.2025 року за № 60, водночас, зважаючи на те, що сторони не заперечують факту прийняття такого рішення, а у поданому представником відзиві міститься посилання на реквізити такого рішення.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка рішень відповідача під час розгляду заяв позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений і діє станом на час розгляду справи.
Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (Закон №2232-XII).
Відповідно до частин 1, 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (Закон 3543-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №3543-XII мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
За правилами частини 5 ст. 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
В статті 23 Закону № 3543-XII наведені підстави надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Суд зазначає, що з 18.05.2024 змінено порядок отримання відстрочки від військової служби, оскільки внесені зміни до ст. 23 Закону №3543-XII. Також із вказаної дати набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пунктів 56 і 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Пунктом 58 Порядку №560 установлено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Пунктом 60 Порядку №560 передбачено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з п. 58-1 Порядку №560 військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.
Додаток 5 до Порядку №560 передбачає Перелік
документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Пунктом 13 Додатку 5 Порядку №560 установлено, що особи, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації подають такі документи:
- для батьків військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи - один із таких документів, що підтверджує інвалідність: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; заява за формою згідно з додатком 15 (у разі потреби) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання;
- для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження);
- для військовозобов`язаного, який має одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження дружини (чоловіка) та свідоцтво про шлюб);
- для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.
Із матеріалів справи судом встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки до акту медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААД № 025023, ОСОБА_3 має ІІ групу інвалідності (загальне захворювання). Група інвалідності встановлена безтерміново.
При цьому, дійсно, ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , з якою відповідний шлюб було розірвано 04.01.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про розірвання шлюбу серії Серія НОМЕР_4 від 04.01.2025.
У зв`язку з наведеним позивач 06.05.2025 року звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" за допомогою сервісу поштового зв`язку АТ "Укрпошта", з пакетом документів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. що підтверджується накладною № 7901312173630.
Представник позивача в позовній заяві вказує, що станом на дату подання позову відповідач не прийняв рішення про надання відстрочки від призову на військову службу або відмову у наданні відстрочки, згідно поданої заяви позивача від 06.05.2025 року. 
Листом від 11.06.2025 № 1853-К-2025052110311-В, Акціонерне товариство «Укрпошта», повідомило позивача про те, що згідно даних Укрпошта та інформації, отриманої від відповідального підрозділу, поштове відправлення № 7901312173630 від 06.05.2025 року адресоване ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) було отримано у відділ діловодства та вручено представнику адресата 08.05.2025 року. 
Отже, станом на дату подання позивачем позову відповідач не прийняв рішення про надання відстрочки від призову на військову службу або відмову у наданні відстрочки, чим допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду його заяви від 06.05.2025 року.
22.05.2025 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" за допомогою сервісу поштового зв`язку АТ "Укрпошта", з пакетом документів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.
До вказаної заяви позивачем додано: копія паспорта та копія рнокпп ОСОБА_2 ; копія Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 ; копія Свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №025023 від 08.11.2024, на підтвердження інвалідності 2 групи ОСОБА_3 (на підтвердження факту наявності інвалідності II групи у ОСОБА_3 ); копія Пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 27.11.2024; Заява ОСОБА_3 (батька) (на підтвердження факту обрання сина, ОСОБА_2 , для свого утримання з числа військовозобов`язаних осіб) Копія паспорта та копія РНОКПП ОСОБА_3 (на підтвердження особи ОСОБА_3 ); копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .
Відповідач, відмовляючи у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, виходив з обставин, що інший з подружжя зобов`язаний утримувати особу з інвалідністю у відповідності до вимог норм чинного законодавства. 
Оцінюючи такі підстави для відмови у наданні відстрочки, суд зазначає наступне.
Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Так, згідно положень ч. ч. 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.
Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст. 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.
Частинами 1 і 3 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема:
- перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу;
- непрацездатність одного з подружжя;
- потреба в матеріальній допомозі;
- нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.
Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму.
Разом з тим, за відсутності рішення суду про присудження аліментів колишній дружині батька позивача, відсутні підстави вважати, що у колишньої дружини виник обов`язок утримувати останнього, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що у главі 9 СК України, яка регулює правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя, йдеться саме про право особи на утримання після розірвання шлюбу, яке має бути встановлене судом, а не обов`язком.
Натомість, згідно статті 201 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Враховуючи вищевикладене, саме на позивача, як сина, покладено обов`язок утримувати батька з інвалідністю, а не на колишню дружину.
Поряд з цим суд не оцінює твердження представника відповідача у відзиві що у позивача, наявний повнолітній брат ОСОБА_4 , який не є військовозобов`язаними та позивачем не подано жодних документів, які б підтверджували б факт не можливості утримувати свого батька ОСОБА_3 братом ОСОБА_4 , оскільки названі вище твердження відповідача, фактично, не було предметом розгляду органом, уповноваженим ухвалювати рішення про надання або відмову у наданні відстрочки (в даному випадку відповідач, відмовляючи у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, виходив з обставин, що інший з подружжя зобов`язаний утримувати особу з інвалідністю у відповідності до вимог норм чинного законодавства).
Отже, відповідач відмовивши позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд доходить висновку про протиправність рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом комісії від 30.05.2025 №53, в частині відмови у наданні ОСОБА_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Щодо вимоги зобов`язального характеру то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд звертає увагу на те, що позивач втретє подав заяву № б/н від 16.06.2025 року, яка зареєстрована за № 4257/в від 23.06.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянула заяву ОСОБА_2 б/н від 23.06.2025, та подані до неї документи та прийняла рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується протоколом № 60 від 27.06.2025. Причина відмови: ОСОБА_2 користується правом на відстрочку відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є заброньованим на період мобілізації та на воєнний час відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.
Суд зазначає, що підстави для відмови у надані відстрочки не були предметом спірних правовідносин. Тобто, суд не розглядає питання підстав відмови у наданні позивачу відстрочки згідно поданої заяви від 16.06.2025 року.
Згідно поданого відзиву на позов, представник відповідача вказує, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на подання відзиву ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на спеціальному військовому обліку та користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на відповідно п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну службу та мобілізацію».
Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Частиною 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ передбачено перелік підстав, за наявності яких військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, 1) заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку; 13) які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі).
Тобто, на даний час правовідносини пов`язані з отриманням позивачем відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації вичерпані і позивач користується відповідною відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації на відповідно п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну службу та мобілізацію».
На підставі вказаного суд вважає, що позовні вимоги зобов`язального характеру не можуть бути задоволені, оскільки відсутні порушені права позивача, які підлягають захисту судом.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 06.05.2025 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом комісії від 30.05.2025 №53, в частині відмови у наданні ОСОБА_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.
Рішення складено в повному обсязі 01.04.2026. 

Суддя	Гавдик Зіновій Володимирович