П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 753/12162/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/1702/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Буша Н.Д. 17 червня 2025 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Ідея» про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправними,

В С Т А Н О В И В

У червні 2024 року позивач звернувся з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача з розірвання Кооперативних угод, укладених між сторонами 12.08.2020 №5/108, №5/202, №5/203, №5/204, №5/205, №5/207, №5/208, №5/210
Позовна заява мотивована тим, що 12.08.2020 сторонами у справі було укладено вісім кооперативних угод про сплату пайового внеску та підписано додаток №1 та додаток №2 до кожної угоди, відповідно до яких пайовик, який став асоційованим членом кооперативу вносить до кооперативу пайовий внесок, який зараховується до пайового фонду кооперативу. Пунктом 3.4 визначено, що пай повинен бути сплачений (переданий) кооперативу до 21 лютого 2050 року. Всі платежі сплачуються рівними частинами щомісячно до 25 числа кожного місяця протягом 360 місяців починаючи з вересня 2020 року. Таким чином, кооперативними угодами, а також додатками №2 до них пайовику визначено альтернативні умови та порядок сплати ним пайового внеску: або одним платежем до 21 лютого 2050 року або багаторазовими платежами щомісячно до 25 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2020 року протягом 360 місяців.
Виконуючи умови зазначених угод, 14.12.202 сторони підписали Акти прийому-передачі нежитлових приміщень, відповідно до яких кооператив передав пайовику нежитлові приміщення, а пайовик прийняв їх. Крім того, в даному акті сторони зазначили, що вони не мають одна до одного жодних майнових претензій стосовно переданих приміщень. Таким чином, визначаючи умови кооперативних угод та підписуючи акти прийому - передачі нежитлових приміщень, а також передаючи вказані приміщення позивачу без будь-якої оплати, відповідач був обізнаний про наміри позивача сплатити пайовий внесок одним платежем до 21.02.2050 та не мав до нього жодних майнових претензій.
В червні 2024 року позивачу стало відомо про те, що 05.02.2024 відповідачем прийнято рішення про розірвання кооперативних угод, укладених 12.08.2020 в односторонньому порядку на підставі п. 4.2.1 кооперативних угод, у зв`язку з простроченням пайовиком сплати пайового внеску понад один місяць.
Відповідно до п. 4.2.1 кооперативних угод, їх може бути розірвано в односторонньому порядку, крім іншого, за ініціативою кооперативу у зв`язку із простроченням сплати пайовиком пайових внесків на строк понад 1 місяць. Повідомлення про розірвання угоди направляється пайовику у письмовій формі цінним листом на адресу, вказану в цій угоді. Датою розірвання цієї угоди є дата отримання пайовиком цінного листа з таким повідомленням або дата повернення такого цінного листа до кооперативу у зв`язку з його неотриманням пайовиком незалежно від причин неотримання. Розірвання цієї угоди є одночасно підставою для припинення асоційованого членства пайовика в кооперативі.
Повідомлення від 05.02.2024 про розірвання кооперативних угод позивач не отримував та вони були повернуті відправнику 01.03.2024. Таким чином, відповідачем був порушений порядок розірвання договорів, визначений їх умовами. Позивач також вважає, що ним не було порушено умови кооперативних угод зі сплати пайового внеску, оскільки він мав право сплатити їх до 21.02.2050, тому у відповідача не було підстав для розірвання вказаних кооперативних угод в односторонньому порядку. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Ідея» про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправними - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що твердження позивача, що він не був зобов`язаний здійснювати до 2050 року будь-яких оплат за кооперативними угодами такими, що не відповідають умовам договорів. А  розірвання кооперативних угод в односторонньому відбулось у спосіб, визначений ст. 651 ЦК України, так як пункт 4.2.1. кооперативних угод безпосередньо передбачає таке право відповідача ОК «ІДЕЯ». Таке розірвання суд вважав правомірним з огляду на те, що всупереч обов`язку ОСОБА_1 не було здійснено жодних оплат за кооперативними угодами.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем умов кооперативних угод та відповідно, розірвання таких угод в односторонньому порядку, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року заяву відповідача Обслуговуючого кооперативу «Ідея» про винесення додаткового рішення - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Ідея» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Не погодився із рішення суду позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Представник позивача вказує на те, що кооперативними угодами, а також додатками № 2 до них пайовику визначено альтернативні умови та порядок сплати ним пайового внеску: або одним платежем до 21.02.2050 або багаторазовими платежами щомісячно до «25» числа кожного місяця, починаючи з вересня 2020 року протягом 360 місяців.
Визнаючи умови Кооперативних угод та підписуючи акт прийому-передачі нежитлових приміщень, а також передаючи вказані приміщення позивачу без будь-якої оплати, відповідач був обізнаний про намір позивача сплатити пайовий внесок одним платежем до 21.02.2050 та не мав до нього жодних майнових претензій. 
Представник позивача зазначає, що у період з 12.08.2020 по 02.02.2024 відповідач не звертався до позивача з будь якими вимогами (письмовими чи усними) про сплату пайового внеску, та не повідомляв позивача про, начебто, порушення останнім умов Кооперативних угод зі сплати пайового внеску. Повідомлення від 05.02.2024 про розірвання Кооперативних угод позивач не отримував, вони були повернуті відправнику 01.03.2024. Таким чином, позивач не був обізнаний, що Кооперативні угоди були розірвані в односторонньому порядку за ініціативою Кооперативу, а про своє порушене право дізнався в червні 2024 року коли отримав позовну заяву Обслуговуючого кооперативу «Ідея» про повернення нерухомої речі.
У зв`язку з тим, що позивачем не було порушено умов Кооперативних угод, оскільки він мав намір сплати пайові внески за Кооперативними угодами одним платежем до 21.02.2050, у відповідача не було підстав для розірвання вказаних Кооперативних угод в односторонньому порядку, а тому такі дії вчиненні з порушенням умов даних угод та норм чинного законодавства.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Представник відповідача зазначає, що позивач порушив умови Кооперативних угод, не здійснивши будь яких оплат. При цьому, надання права на повну оплату паю не звільняє позивача від обов`язку здійснювати багаторазові щомісячні платежі, адже розстрочення платежу передбачає, що відповідач має право на отримання, як мінімум, частини від повної ціни. Представник відповідача вказує на хибне тлумачення позивачем умов Кооперативних угод щодо можливості здійснити одноразовий платіж у повному розмірі до 2050 року.
Також представник відповідача зазначає, що позивачем було обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки у разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору.
Представник також вказує, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 20000 грн 40000 грн. Докази понесення вказаних витрат будуть надані в порядку встановленому ч.8 ст. 141 ЦПК України. 

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шапошнікова Т.Г. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.
Представник позивача - адвокат Добровольська А.М. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Судом встановлено, що 12 серпня 2020 року між Обслуговуючим кооперативом «Ідея» та ОСОБА_1 укладені кооперативні угоди: №5/108; №5/202; №5/203; №5/204; №5/205; №5/207; №5/208; №5/210 про сплату пайового внеску та підписані Додаток №1, Додаток №2 та акти прийому-передачі нежитлових приміщень від 14 грудня 2020 року до кожного договору (а.с.16-67). 
Кооперативні угоди, які є предметом розгляду, містять ідентичні умови за винятком положень пунктів 3.3., що регулюють ціну договору та п. 3.4. в частині розміру платежів.
Відповідно до п. 1.1. кооперативних угод, пайовик, який став асоційованим членом кооперативу, вносить до кооперативу пайовий внесок, який зараховується до пайового фонду кооперативу. Пайовий внесок, як правило вноситься у грошовій формі, але за бажанням пайовика та за погодженням сторін пайовий внесок може бути внесений в іншій майновій формі.
Відповідно до умов п. 1.2. кооперативних угод, кооператив закріпив за пайовиком пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу під ідентифікаційним кодом: «5/208» - кооперативна угода № 5/108 від 12.08.2020, «5/202» - кооперативна угода № 5/202 від 12.08.2020, «5/203» - кооперативна угода № 5/203 від 12.08.2020, «5/204» - кооперативна угода № 5/204 від 12.08.2020, №5/205»- кооперативна угода № 5/205 від 12.08.2020, «5/207» - кооперативна угода № 5/207 від 12.08.2020, «5/208» - кооперативна угода від 12.08.2020, «5/210» - кооперативна угода № 5/210 від 12.08.2020.
Згідно п. 2.5.1 кооперативних угод, пайовик зобов`язаний, крім іншого, сплатити пайовий внесок у розмірі, порядку та строки, встановлені цією угодою.
Відповідно до змісту п. 3.2. кооперативних угод пайовик сплачує (вносить) пай у повному розмірі одним платежем або частинами.
Згідно з п. 3.3. кооперативних угод розмір пайового внеску пайовика до пайового фонду кооперативу становить:
1) кооперативна угода №5/108 від 12.08.2020 року - 184 800 грн.;
2) кооперативна угода №5/202 від 12.08.2020 року - 442 400 грн.;
3) кооперативна угода №5/203 від 12.08.2020 року - 485 800 грн. (у п. 3.3. Кооперативної угоди №5/203 міститься описка у зазначенні прописом суми коштів - "шістсот двадцять чотири тисячі шістсот гривень" Враховуючи положення п. 3.4. Кооперативної угоди (1350х360) правильною сума є саме 485 800 грн.);
4) кооперативна угода №5/204 від 12.08.2020 року - 471 800 грн.;
5) кооперативна угода №5/205 від 12.08.2020 року - 466 200 грн.;
6) кооперативна угода №5/207 від 12.08.2020 року - 520 800 грн.;
7) кооперативна угода №5/208 від 12.08.2020 року - 502 600 грн.;
8) кооперативна угода №5/210 від 12.08.2020 року - 827 400 грн.
Положення п. 3.4 кооперативних угод передбачає, що пай повинен бути сплачений (переданий) кооперативу:
кооперативна угода №5/108 - до 21.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 514 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/202 - до 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1 229 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/203 - 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1 350 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/204 - 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1311 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/205- 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1 295 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/207- 23.07.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1 447 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/208- 23.07.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1 397 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
кооперативна угода №5/210 - 23.07.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 2 299 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.
Положення Додатку № 2, який закріплює індивідуальний графік сплати пайових внесків передбачає, обов`язок пайовика сплатити внесок у розмірі, визначеному у п. 3.3. кооперативної угоди, одноразовим платежем або багаторазовими платежами, які у сукупності складають 100 % вартості пайового внеску, протягом 360 місяців. У разі сплати паю багаторазовими платежами пайовик зобов`язаний сплачувати щомісячно до 25 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2020 року. Розмір щомісячного платежу становить 514 грн.
У відповідності до умов п. 4.2.1. кооперативних угод - угода може бути розірваною в односторонньому порядку, зокрема за ініціативою кооперативу у зв`язку із простроченням сплати Пайовиком пайових внесків на строк понад 1 (один) місяць. Повідомлення про розірвання цієї угоди направляється пайовику у письмовій формі цінним листом на адресу, вказану в цій угоді. Датою розірвання цієї угоди є дата отримання пайовиком цінного листа з таким повідомленням або дата повернення такого цінного листа до кооперативу у зв`язку з його неотриманням пайовиком (чи неврученням його пайовику установою АТ «Укрпошта») незалежно від причин неотримання (невручення). Розірвання цієї угоди є одночасно підставою для припинення асоційованого членства пайовика в кооперативі.
14.12.2020 між сторонами підписані акти прийому-передачі нежитлових приміщень. Зміст вказаних актів прийому - передачі нежитлових приміщень свідчить про передачу нежитлових приміщень, що перебувають у стані, який придатний для використання за цільовим призначенням та не мають недоліків, які б перешкоджали їх ефективному використанню.
Окрім цього матеріали справи містять копії повідомлень про розірвання корпоративної угоди №5/108, №5/202; №5/203; №5/204; №5/205; №5/207; №5/208; №5/210 про сплату пайового внеску від 12 серпня 2020 року (а.с.68-75).

Положеннями ст.3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В порядку визначеному до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ч.3 ст. 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.
У ст.4 цього Закону визначені основні принципи кооперації, серед яких визначено соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва.
Відповідно до ч.1 ст. 10 цього Закону членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. 

З наведених обставин справи вбачається, що 12.08.2020 сторонами у справі було укладено вісім кооперативних угод про сплату пайового внеску та підписано додаток №1 та додаток №2 до кожної угоди, відповідно до яких позивач, який став асоційованим членом кооперативу мав здійснити до кооперативу пайовий внесок, у розмірі визначеному в договорі. 
В ході розгляду справи позивачем визнані обставини відсутності здійснення ним внесків за умовами укладених договорів, проте позивач вважає, що строк здійснення оплати визначений умовами договору до 21 лютого 2050 року, незалежного від обраних ним умов щодо одноразового платежу чи частинами.
Так у п. 3.2. кожної з кооперативних угод дійсно визначено альтернативу сплати паю у повному розмірі одним платежем або частинами. 
У п. 3.3. кожної кооперативних угод розмір пайового внеску пайовика без визначення дати.
Пунктом 3.4 визначено, що пай повинен бути сплачений (переданий) кооперативу до 21 лютого 2050 року. Всі платежі сплачуються рівними частинами щомісячно до 25 числа кожного місяця протягом 360 місяців починаючи з вересня 2020 року. 
Тобто зміст цих положень вказує на те, що пункт 3.4 кожного з договорів, в якому визначена дата 21 лютого 2025 року, регулює порядок сплати внеску саме частинами і визначає дату остаточного внеску за такою процедурою. При цьому у п. 3.3. де визначений розмір пайового внеску строк не обумовлений.
Пунктом 1 Додатку №2 до кооперативних угод також визначено, що пайовик зобов`язується сплатити внесок у розмірі, визначеному п. 3.3. кооперативної угоди, одноразовим платежем або багаторазовими платежами, які у сукупності складають 100% вартості пайового внеску протягом 360 місяців. 
Суд першої інстанції вказав на те, що сполучник «або» розділяє конструкції речення: «одноразовим платежем» «багаторазовими платежами, які у сукупності складають 100% вартості пайового внеску, протягом 360 місяців». Відповідно словосполучення «протягом 360 місяців» стосується лише (і тільки) багаторазових платежів. 
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки вказане відповідає конструкції речення застосованого сторонами в умовах договору та усталеній ділові практиці, коли обумовлена сума договору підлягає сплаті в день його укладення, якщо інше не передбачено умовами договору, а також умовам принципам визначеним в Законі України «Про кооперацію».
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Вказаний висновок суду ґрунтується на правовому висновку викладеному неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17. 
Позивач оскаржує дії відповідача щодо розірвання укладених договорів в односторонньому порядку.
Проте умовами п. 4.2.1. кожної з кооперативних угод визначено право на розірвання в односторонньому порядку, зокрема за ініціативою кооперативу у зв`язку із простроченням сплати Пайовиком пайових внесків на строк понад 1 (один) місяць. 
Також умовами цього пункту визначено, що повідомлення про розірвання цієї угоди направляється пайовику у письмовій формі цінним листом на адресу, вказану в цій угоді, а датою розірвання цієї угоди є дата повернення такого цінного листа до кооперативу у зв`язку з його неотриманням пайовиком (чи неврученням його пайовику установою АТ «Укрпошта») незалежно від причин неотримання (невручення).
Позивач не заперечує обставин направлення йому відповідачем повідомлень про розірвання кооперативних угод, але його посилання на їх повернення поштовим відділенням не вказує на порушення процедури розірвання відповідачем, з огляду на зазначені вище положення договору. 
Уклавши кооперативні угоди з відповідачем позивач погодився з їх умовами, а отже вони є обов`язками до виконання, в тому числі і положення щодо права на одностороннє розірвання.
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що розірвання кооперативних угод відбулось у спосіб, визначений ст. 651 ЦК України, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду, а тому апеляційна скарга залишається без задоволення, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін..

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, а також відсутністю доводів апеляційної скарги щодо додаткового рішення суду, вказане рішення суду не підлягає до скасування, а оцінка доводів суду наведених у ньому не підлягає оцінці апеляційного суду, так це виходить за межі доводів апеляційної скарги. 

На стадії апеляційного перегляду справи стороною відповідача здійснено заяву про компенсацію судових витрат, а саме витрат на правову допомогу на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції .

Вирішуючи вказане питання апеляційний суд виходить з такого.

Матеріали справи містять договір №4/21 про надання правової допомоги від 21.04.2021 укладеного між ОК «ІДЕЯ» та Адвокатське об`єднання «АЛЬФА ПРАЙВЕСІ», Додаток № 27/6 від 27.06.2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги на адвоката Шапошнікова І.Б., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Також з матеріалів справи вбачається, що вказаним адвокатом був складений відзив на апеляційну скаргу та її участь в судовому засіданні апеляційного суду. 
До заяви відповідачем долучена додаток № 4/8 до Договору про надання правової допомоги № 4/21 від 21.04.2021, умовами якого обумовлено представництво інтересів в суді апеляційної інстанції у справі № 753/12162/24 та визначений розмір гонорару 20000 (двадцять тисяч) гривень. Також надана копія платіжної інструкції від 08.08.2025 про сплату ОК «ІДЕЯ» на рахунок АО «АЛЬФА ПРАЙВЕСІ» 20000 грн (двадцять тисяч)за надану правову допомогу.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.
Верховний Суд у постанові від 28 липня 2022 року у справі № 903/781/21 вказав, що чинне законодавство, хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) вирішував, зокрема, питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Враховуючи характер наданих послуг в суді апеляційної інстанції, які полягали виключно у наданні відзиву на апеляційну скаргу та участі в судовому засіданні, обізнаність представника з доказовою базою та правовою проблематикою у справі, які залишились не змінними зі стадії розгляду справи судом першої інстанції, що мало вплив на обсяг часу необхідного для складання відзиву на апеляційну скаргу, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000, 00грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Ідея» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Обслуговуючий кооператив «Ідея» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, 42, кв. 129, код ЄДРПОУ 39228412).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 13 березня 2026 року.