ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/5/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., 
за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В., 
розглянувши у загальному позовному провадженні справу 
за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області
в інтересах держави в особі позивача - 1 Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 38015668, 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, 14,
в особі позивача - 2 Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04350990, 89014, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Ставне, 253,
до відповідача Ужанського національного природного парку, код ЄДРПОУ - 30104729, 89000, Закарпатська область, Ужгородський район, селище Великий Березний, вул. Рибальська, 18,
про стягнення коштів,
Учасники справи, що з`явились в судове засідання:
від прокуратури - Черненко С.С., прокурор, посвідчення №069349 від 03.03.2023 (в залі суду)
від позивача - 1 - Данч Н.О., представник в порядку самопредставництва, посвідчення ЗА №000266 від 28.02.2025 (в залі суду)
від відповідача - Ігнатенко С.С., адвокат, ордер серії АО №1206123 від 03.02.2026 (в залі суду)
в с т а н о в и в:
Зміст позовних вимог. 
Керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою в інтересах держави в особі позивача - 1 Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 38015668, та в особі позивача - 2 Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04350990, до відповідача Ужанського національного природного парку, код ЄДРПОУ - 30104729, 89000, Закарпатська область, Ужгородський район, селище Великий Березний, вул. Рибальська, 18, з позовними вимогами про стягнення шкоди заподіяної довкіллю у сумі 2 611 935.24 грн і сплаченого судового збору.

Правова позиція прокурора у справі. 
Прокурором встановлено, що у провадженні слідчого відділу відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №12023071070000216 від 30.002023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 ККУ. Згідно із матеріалами до відділення поліції 30.06.2023 надійшло повідомлення Ужанського національного природного парку про виявлення незаконної рубки деревини у кварталах 15/23, 15/19, 15/14, 20/11, 2/37, 6/10 Ужоцького ПНДВ. 
Відповідно до розрахунків, проведених Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області розмір шкоди заподіяної лісу незаконним вирубуванням 28 дерев складає 2 611 935.24 грн. 
Таким чином, загальна сума шкоди заподіяної лісу внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища становить 2 611 935.24 грн, що стало можливим через неналежне виконання окремими посадовими особами Ужанського національного природного парку своїх посадових обов`язків, якими допущено незаконну порубку деревини в кількості 28 штук. 
На підставі вищевикладеного, прокурор просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Ставненької сільської ради шкоду заподіяну довкіллю внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 2 611 935.24 грн. 
Від прокурора у справі надходила також відповідь на відзив (вх. №02.3.1-02/1124/26 від 09.02.2026 року). 
В такій відповіді прокурор вказує, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та завданню відповідних збитків. Неналежне виконання відповідачем встановлених законодавством та статутом обов`язків щодо охорони лісів, безумовно свідчить про причинно наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) та шкодою, що завдана навколишньому природному середовищу у вигляді порубки дерев, та про наявність складу цивільного правопорушення, відповідно - правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Прокурор вказує, що працівниками Ужанського національного природного парку допущено незаконну рубку дерев на території Ужанського ПНДВ Ужанського національного природного парку всупереч ст. 64 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України" та ст. ст. 68, 69 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", а саме: не забезпечено належну охорону, збереження та відтворення лісових насаджень, а також не вжито жодних заходів по виявленню та фіксації правопорушень у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, самостійно не виявлено порушників та не складено протоколи чи розглянуто відповідно до законодавства справи про адмін. правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, чим створено передумови для подальшого знищення лісового фонду. 
Прокурор також зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, проведений розрахунок збитків Державною екологічною інспекцією визнано належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків. 

Правова позиція позивача - 1 у справі. 
Позивач - 1 відповіді на відзив або інших заяв по суті справи до суду не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 19.01.2026 була направлена позивачу - 1 до його електронного кабінету та отримана ним, що підтверджується зокрема довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи. 
Неподання власних заяв по суті справи позивачем - 1 судом презюмується як підтримка вимог прокурора. 
Суд зазначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України). 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 

Правова позиція позивача - 2 у справі. 
На адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи реквізитів розрахункового рахунку Ставненської сільської ради (вх. №02.3.1-02/1085/26 від 06.02.2026). 
Також до суду надійшли додаткові пояснення у справі від позивача - 2 у справі (вх. №02.3.1-02/2321/26 від 12.03.2026 року). В таких додаткових поясненнях позивач - 2 вказував, що квартали, де скоєно самовільну рубку деревини, входять до складу природно-заповідного фонду Ужанського національного природного парку. Відповідно до актів ревізії - квартал 2 виділ 37 та квартал 6 виділ 10 знаходиться в с. Верховина Биства, квартал 20 виділ 11 знаходиться в с. Ужок (Ужоцький перевал), квартал 15 виділи 23, 19, 14 знаходяться в с. Ужок та с. Волосянка Ужгородського району. Ужанський національний природний парк на підставі актів постійного користування є постійним лісокористувачем, а власником вищезазначених земельних ділянок є Ставненська сільська рада. 
Ставненська сільська рада є правонаступником Волосянівської, Верховино-Бистрянської, Загорбської, Лубнянської, Стужицької, Ужоцької, Тихівської сільських рад відповідно до постанови ВРУ від 17.07.2020 №807-9 "Про утворення та ліквідацію районів", розпорядження КМУ від 12.06.2020 №712-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області", ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій". 
Н підставі вищевикладеного, позивач - 2 просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну шкоду у розмірі 2 611 935.24 грн. '

Правова позиція відповідача у справі. 
До суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача у справі (вх. №02.3.1-02/946/26 від 04.02.2026 року), в якому відповідач просив у задоволенні позову Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області про стягнення шкоди, заподіяної довкіллю у сумі 2 611 935.24 грн - відмовити повністю. 
В такому відзиві відповідач зокрема вказував, що прокуратурою в обґрунтування позову не вказано які саме обов`язки і норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку відповідача, як і не було конкретизовано які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог лісового законодавства з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, однак їх не вчинив, доказів невчинення таких дій відповідачем до суду не надано. 
Відповідач вказує, що ним та його посадовими особами своєчасно і у повному обсязі виконувались всі завдання, які покладені на державне підприємство чинним законодавством. 
На переконання відповідача, він несе відповідальність лише у разі вчинення ним самим незаконної порубки або у разі допущення ним порушення вимог щодо охорони природно-заповідного фонду. Водночас, Ужанський НПП вчасно і в повній мірі здійснював комплекс заходів, спрямованих на охорону та збереження природно-заповідного фонду від незаконних порубок. 
Відповідач вказує, що на його думку, прокуратурою не доведено наявності такого елементу цивільного правопорушення, як протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), яка б мала шкідливі наслідки та мала причинно-наслідковий зв`язок із спірними збитками. 
Прокуратурою доказів того, що Ужанський НПП здійснювало загальне чи спеціальне лісокористування не надано, а отже наявність у відповідача статусу постійного лісокористувача не доведено. 
Що стосується розрахунків завданої шкоди, то відповідач у своєму відзиві вказував, що із змісту наявних у матеріалах справи польових перелікованих відомостей зрубаних дерев вбачається, що такі в собі містять відомості щодо певного розміру діаметру пня без ідентифікації того, який це саме розмір: найбільший, найменший чи середній показник діаметра виявлених пнів. За переконанням відповідача, взявши відповідні показники в якості вихідних даних для обчислення розміру завданої шкоди Держекоінспекція зробила припущення, що це показники середнього розміру діаметру пня у розумінні примітки 3 додатку 1 до постанови КМУ №575 від 10.05.2022 року. 
Відповідач вважає, що добросовісність його поведінки підтверджується зокрема долученими до матеріалів справи копіями штатних розписів підприємства, копіями актів прийому-передачі обходу; копіями планової осінньої ревізії; копіями весняної ревізії. 
До суду надійшли заперечення на відповідь на відзив прокурора від відповідача у справі (вх. №02.3.1-02/1439/26 від 17.02.2026 року). У таких запереченнях відповідач повторно вказує, що у матеріалах справи відсутні будь - які докази протиправної бездіяльності відповідача, яка нібито полягає у порушенні встановлених правил охорони та збереження природно-заповідного фонду, відсутні факт порушення відповідачем встановлених правил охорони та збереження природно-заповідного фонду не доведено. Відтак, прокуратура протиправну поведінку відповідача під час ведення лісового господарства, яка б спричинила спірні збитки, як обов`язкового елемента складу цивільного правопорушення, не довела. 

Процесуальні дії суду. 
Ухвалою суду від 19.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Ухвалою суду від 20.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 
Ухвалою від 17.03.2026 призначено справу до розгляду по суті на 16.04.2026 року. 
До суду надходило також клопотання від відповідача про залишення позову без розгляду (вх. №02.3.1-02/2421/26 від 17.03.2026 року) та заперечення на таке від прокуратури (вх. №02.3.1-02/3018/26 від 01.04.2026 року), яке судом залишено протокольною ухвалою без задоволення. 
В судовому засіданні 16.04.2026 суд розглянув справу по суті та перейшов до стадії ухвалення судового рішення, визначивши час проголошення вступної та резолютивної частин рішення. 
Частиною 1 статті 240 ГПК України передбачено, що рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України). 

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом. 
Судом встановлено, що є відкритим кримінальне провадження №12023071070000216 від 01.07.2023 в підозрі вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 ККУ. Так, 30.06.2023 надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення від відповідача у справі щодо виявлення незаконної порубки дерев у вказаних вище кварталах. В такому повідомленні зазначено, що осіб, що здійснили рубку - на місці порубу не виявлено. 
Наявність факту такої незаконної порубки підтверджується документально самим відповідачем Ужанським національним природним парком, зокрема: актом весняної ревізії №1 від 15.05.2023 року; польовою перелікованою відомістю зрубаних дерев №1 від 05.05.2023; відомістю №1 переводу діаметрів пнів на корню на діаметр на висоті грудей (1.3 м); обчисленням розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев; актом весняної ревізії №3 від 15.05.2023 року; польовою перелікованою відомістю зрубаних дерев №3 від 04.05.2023; відомістю №3 переводу діаметрів пнів на корню на діаметр на висоті грудей (1.3 м); обчисленням розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев; актом весняної ревізії №6 від 15.05.2023; польовою перелікованою відомістю зрубаних дерев №6 від 08.05.2023 року; відомістю №6 переводу діаметрів пнів на корню на діаметр на висоті грудей (1.3 м); обчисленням розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев; актом весняної ревізії №8 від 15.05.2023 року; польовою перелікованою відомістю зрубаних дерев №8 від 09.05.2023 року; відомістю №8 переводу діаметрів пнів на корню на діаметр на висоті грудей (1.3 м); обчисленням розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев; польовою перелікованою відомістю зрубаних дерев №8 від 09.05.2023 року; відомістю №8 переводу діаметрів пнів на корню на діаметр на висоті грудей (1.3 м); обчисленням розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев; польовою перелікованою відомістю зрубаних дерев №8 від 09.05.2023 року; відомістю №8 переводу діаметрів пнів на корню на діаметр на висоті грудей (1.3 м); обчисленням розміру шкоди, заподіяною порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев. 
Судом встановлено, що постановою про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні від 29.10.2025 залучено працівників Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у якості спеціалістів для проведення розрахунку розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев на території Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку при розслідуванні кримінального провадження №12023071070000216, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 ККУ. 
За наслідками такого залучення спеціалістів Державної екологічної інспекції, ними надано розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 15 виділ 19 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 424 160.24 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 15 виділ 23 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 183 443.40 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 15 виділ 14 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 565 053.78 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 20 виділ 11 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 355 859.94 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 2 виділ 37 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 716 530.68 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 6 виділ 10 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 366 886.80 грн. 

Щодо представництва інтересів держави Прокурором. 
Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою направлявся лист Голові Ставненської сільської ради Ужгороського району Закарпатської області (а с. 102 - 103), в якому прокурор просив повідомити до 19.11.2025 чи зверталась Ставненська сільська рада до суду з позовною заявою про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини у кварталах 15/23; 15/19; 15/14; 20/11; 2/37; 6/10 Ужоцького ПНДВ. 
У відповідь Ставненська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області направила прокуратурі лист №02-06/1226 від 19.11.2025, в якому вказувала, що не заявляла позовів за вказаним вище кримінальним провадженням, у Ради відсутні можливості встановлення факту незаконної рубки, ознайомлення з матеріалами справи тощо. 
Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою також направлявся лист і Державній екологічній інспекції у Закарпатській області (а.с. 105 - 107), в якому прокурор просив повідомити до 16.12.2025 чи зверталась Ставненська сільська рада до суду з позовною заявою про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини у кварталах 15/23; 15/19; 15/14; 20/11; 2/37; 6/10 Ужоцького ПНДВ. 
У відповідь Державна екологічна інспекція направила лист Ужгородській окружній прокуратурі №2906-13 від 15.12.2025, в якому повідомляла, що спеціалістів інспекції було залучено для проведення розрахунку розміру шкоди, заподіяною незаконною рубкою деревини у кварталах 15/23, 15/19, 15/14, 20/11, 2/37, 6/10 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного парку та здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі порушенням природоохоронного законодавства України в сумі 2 611 935.24 грн. Відповідно, Інспекцією заходи реагування, а саме здійснення претензійної - позовної роботи щодо відшкодування відповідачем шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини - не проводилися. 
Також Закарпатська обласна прокуратура направляла Ставненському сільському голові повторний лист №07.53-107-9629 в якому просила у строк до 16.12.2025 надати до Ужгородської окружної прокуратури інформацію чи зверталась вона до суду з позовною заявою про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу. 
У відповідь Ставненська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області листом №02-06/1314 від 11.12.2025 інформувала прокуратуру, що не заявляла позовів за вказаним вище кримінальним провадженням та не має змоги подати позов за таким кримінальним провадженням. 
Закарпатська обласна прокуратура у свою чергу надсилала відповідачу запит у порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" №07.53-107-949ВИХ-25 від 03.12.2025, в якому просила надати ряд документів з метою встановлення вірного відповідача у справі. 
У відповідь Ужанський національний природний парк направив Ужгородській окружній прокуратурі лист №12205-25 від 08.12.2025, в якому вказував, що станом на 01.12.2025 року - кв. 15 вид. 23, 15 вид. 19, 15 вид. 14, кв. 20 вид. 11, кв. 2 вид. 37, кв. 6 вид. 10 входять до складу природно-заповідного фонду Ужанського НПП. Додатково відповідачем були долучені до такого листа копії матеріалів лісовпорядкування у вказаних кварталах. 
Також Закарпатською обласною прокуратурою направлялись листи на виконання вимог абзацу 3 ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" Державній екологічній інспекції у Закарпатській області та Ставненському сільському голові, в яких повідомлялось про пред`явлення позовної заяви до суду. 
Закон України “Про прокуратуру” визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. 
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою виконано умови набуття права представництва інтересів держави, що підтверджено при прийнятті судом справи до розгляду та під час розгляду її по суті.
Це питання не викликало заперечень з боку Відповідача та його представника.
Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, згідно з якою, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Аналогічні за своєю суттю висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.08.021 у справі №807/2245/16, згідно із якою Державна екологічна інспекція, маючи повноваження для проведення перевірок дотримання законодавства та притягнення винних до відповідальності, але не вживаючи відповідних заходів фактично допускає бездіяльність. Такий факт бездіяльності, в свою чергу є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 в справі №903/129/18 зазначала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже із наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що як Державною екологічною інспекцією, так і органом місцевого самоврядування не здійснювався захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.

Мотивувальна частина рішення. 
Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду. 
Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Частиною 1 ст. 5 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” (далі - Закон) визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Як визначено в абзацах 2, 3 статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
В силу приписів статті 16 та частини 1 статті 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
За змістом статті 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Відповідно до приписів статей 68, 69 Закон України “Про охорону навколишнього природного середовища”, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Пункт 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 за №761, передбачає, що підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев. Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані 5 здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 86 та ст. 90 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на органи виконавчої влади з питань лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу. 
Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу. 
Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. 
В свою чергу, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. 
Як зазначено у ст. 107 цього Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. 
Відповідно до ст. 5 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. 
Згідно з ч. 1 ст. 41 вказаного Закону економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно з ч. 1 ст. 69 даного Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. 
При цьому, як вказано у ч. 4 та 5 ст. 68 вказаного Закону, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. 
Що стосується правонаступництва відповідача, то суд зазначає наступне. 
Згідно з ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Статтею 106 Цивільного кодексу України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано ст. 107 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.
Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.
Водночас при відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №922/347/21, від 16.03.2023 у справі №922/3979/21.
Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17.
Водночас чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.
Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акту. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.
Зважаючи на викладене та на те, що положеннями ст. 104, 107 Цивільного кодексу України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що такий момент не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц та постанові від 04.11.2020 у справі №922/817/18. 

Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи.
Таким чином судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що є відкритим кримінальне провадження №12023071070000216 від 01.07.2023 в підозрі вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 ККУ. Так, 30.06.2023 надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення від відповідача у справі щодо виявлення незаконної порубки дерев у вказаних вище кварталах. В такому повідомленні зазначено, що осіб, що здійснили рубку - на місці порубу не виявлено. 
Судом встановлено, що постановою про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні від 29.10.2025 залучено працівників Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у якості спеціалістів для проведення розрахунку розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев на території Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку при розслідуванні кримінального провадження №12023071070000216, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 ККУ. 
За наслідками такого залучення спеціалістів Державної екологічної інспекції, ними надано розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 15 виділ 19 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 424 160.24 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 15 виділ 23 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 183 443.40 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 15 виділ 14 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 565 053.78 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 20 виділ 11 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 355 859.94 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 2 виділ 37 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 716 530.68 грн; розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду у кварталі 6 виділ 10 Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку на загальну суму 366 886.80 грн. 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника - яким є Відповідач.
Однак для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4) Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Тож визначальним для вирішення спору у справі, що розглядається, є встановлення всієї сукупності елементів складу цивільного правопорушення.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 30.11.2021 у справі №926/2174/20.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами вказаної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. 
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника - яким є Відповідач.
Однак для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4) Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Тож визначальним для вирішення спору у справі, що розглядається, є встановлення всієї сукупності елементів складу цивільного правопорушення.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 30.11.2021 у справі №926/2174/20.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами вказаної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. 
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Ужанський національний природний парк як постійний лісокористувач у зазначених правовідносинах, зобов`язано відшкодувати заподіяну шкоду.
Таким чином, суд спростовує твердження відповідача, висловлені ним в своїх заявах по суті справи, і висновує, що прокурором долучені до матеріалів справи належні і допустимі докази, які підтверджують протиправність поведінки Ужанського національного природного парку, як постійного лісокористувача. 
Також, суд звертає увагу відповідача, що Закарпатська обласна прокуратура надсилала відповідачу запит у порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" №07.53-107-949ВИХ-25 від 03.12.2025, в якому просила надати ряд документів з метою встановлення вірного відповідача у справі. 
У відповідь Ужанський національний природний парк направив Ужгородській окружній прокуратурі лист №12205-25 від 08.12.2025, в якому вказував, що станом на 01.12.2025 року - кв. 15 вид. 23, 15 вид. 19, 15 вид. 14, кв. 20 вид. 11, кв. 2 вид. 37, кв. 6 вид. 10 входять до складу природно-заповідного фонду Ужанського НПП. Додатково відповідачем були долучені до такого листа копії матеріалів лісовпорядкування у вказаних кварталах. 
Також на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі від позивача - 2 у справі (вх. №02.3.1-02/2321/26 від 12.03.2026 року). В таких додаткових поясненнях позивач - 2 вказував, що квартали, де скоєно самовільну рубку деревини, входять до складу природно-заповідного фонду Ужанського національного природного парку. Відповідно до актів ревізії - квартал 2 виділ 37 та квартал 6 виділ 10 знаходиться в с. Верховина Биства, квартал 20 виділ 11 знаходиться в с. Ужок (Ужоцький перевал), квартал 15 виділи 23, 19, 14 знаходяться в с. Ужок та с. Волосянка Ужгородського району. Ужанський національний природний парк на підставі актів постійного користування є постійним лісокористувачем, а власником вищезазначених земельних ділянок є Ставненська сільська рада. 
Вказане підтверджується зокрема долученими до матеріалів справи дозволами на спеціальне використання природних ресурсів; державними актами на право постійного користування землею. 
Ставненська сільська рада є правонаступником Волосянівської, Верховино-Бистрянської, Загорбської, Лубнянської, Стужицької, Ужоцької, Тихівської сільських рад відповідно до постанови ВРУ від 17.07.2020 №807-9 "Про утворення та ліквідацію районів", розпорядження КМУ від 12.06.2020 №712-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області", ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій". 
Суд зазначає, що працівниками Ужанського національного природного парку допущено незаконну рубку дерев на території Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку всупереч ст. 64 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України" та ст. ст. 68, 69 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", а саме: не забезпечено належну охорону, збереження та відтворення лісових насаджень, а також не вжито жодних заходів по виявленню та фіксації правопорушень у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, самостійно не виявлено порушників та не складено протоколи чи розглянуто відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, чим створено передумови для подальшого знищення лісового фонду. 
Статтею 64 Закону України "Про природно - заповідний фонд України" передбачено, що порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.
Відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у:
а) нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні режимів територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також проектів створення та організації територій об`єктів природно-заповідного фонду;
б) здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон заборонених господарської та інших видів діяльності;
в) організації на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, в їх охоронних зонах господарської діяльності без попереднього здійснення оцінки впливу на довкілля або з порушенням оцінці впливу на довкілля;
г) невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду;
д) порушенні строків і порядку розгляду клопотань про створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду;
е) порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду;
є) перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду;
ж) псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об`єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу;
з) самочинній зміні меж, відведенні територій та об`єктів природно-заповідного фонду для інших потреб.
Законодавством України може бути встановлена відповідальність і за інші порушення законодавства про природно-заповідний фонд.
Згідно з статтею 69 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Особи, яким завдано такої шкоди, мають право на відшкодування неодержаних прибутків за час, необхідний для відновлення здоров`я, якості навколишнього природного середовища, відтворення природних ресурсів до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.
Щодо проведених розрахунків, суд зазначає, що усталеною практикою Верховного Суду неодноразово підтверджувалося, що розрахунок збитків, проведений Державною екологічною інспекцією визнано належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків. 
Крім того, суд звертає увагу, що працівників Державної екологічної інспекції у Закарпатській області залучено у якості спеціалістів для проведення розрахунку розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев на території Ужоцького ПНДВ Ужанського національного природного парку при розслідуванні кримінального провадження №12023071070000216 - окремою постановою про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні від 29.10.2025 року. 
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора та позивачів, що розрахунок збитків проведений коректно та загальний розмір збитків, який підлягає до відшкодування державі складає 2 611 935.24 грн. 
Висновки суду. 
Суд висновує, що прокурором доведений факт заподіяння шкоди довкіллю внаслідок протиправної поведінки відповідача, який відповідно являться постійним лісокористувачем, та вважає за необхідне стягнути заподіяну шкоду у розмірі 2 611 935.24 грн. на користь держави в особі Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. 
В діях відповідача присутній та доведений прокурором склад цивільного правопорушення, що є підставою для застосування деліктної відповідальності. 
Даний розмір шкоди проведений коректно та підтверджується відповідними розрахунками, наданими Державною екологічною інспекцією Закарпатської області. 
Згідно ч. 2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. 
Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
\За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи прокурора, позивачів та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. 
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до повного задоволення судом.
Розподіл судових витрат. 
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак на відповідача у справі покладаються судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 39 179.03 грн. 
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в: 

1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 

2. Стягнути з Ужанського національного природного парку, (89000, селище Великий Березний, вул. Рибарська, 18, Ужгородський район, Закарпатська область) на користь держави в особі Ставненської сільської ради (Закарпатська область, Ужгородський район, село Ставне, 253, 89014, код СДРПОУ 04350990), шкоду заподіяну довкіллю внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 2 611 935,24 грн (два мільйони шістсот одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень двадцять чотири копійки).

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі. 

4. Стягнути з Ужанського національного природного парку, (89000, селище Великий Березний, віл. Рибарська, 18, Ужгородський район, Закарпатська область) на користь Закарпатської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 39 179, 03 грн (тридцять дев`ять тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 03 копійок) за наступними реквізитами отримувач Закарпатська обласна прокуратура, код ЕДРПОУ 02909967, банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО 820172, рахунок цА228201720343130001000018475.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.04.2026 року. 

Суддя Пригуза П. Д.