ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року
м. Київ 

справа № 725/2679/24
провадження № 61-15246св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., 
Пархоменка П. І.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року в складі колегії суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,
Історія справи
Короткий зміст заяви
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заінтересована особа - Міністерство оборони України.
Заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року № 391/12 «Про встановлення опіки над дитиною (делеговані повноваження» її було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 .
Заявниця наголошувала, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу, знаходився в зоні бойових дій та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Курдюмівка, Бахмутський район, Донецька область. Слідчим відділом Чернівецького районного управління поліції ГУ НП в Чернівецькій області її було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12023262020004064 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України за фактом загибелі її племінника ОСОБА_2 .
Нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Заявниця зазначала, що вона була членом сім`ї загиблого військовослужбовця, проте не може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Тому вона звернулась до суду з цією заявою, адже у позасудовому порядку встановити вказаний факт не представляється можливим.
Тому ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 травня 2024 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено Адміністрацію Державної прикордонної служби України.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 травня 2024 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її племінник, який загинув, були членами сім`ї. 
Встановлення цього факту може в подальшому мати для нею юридичне значення, оскільки вона бажає отримати одноразову грошову допомогу, гарантовану нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. 
Таким чином, суд першої інстанції вважав за необхідне заяву задовольнити та встановити факт спільного проживання заявниці та її загиблого племінника ОСОБА_2 , адже наявність у них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків підтверджується письмовими доказами.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем залишено без розгляду.
Апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 вважає себе особою, яка згідно із нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання грошової виплати, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 . Проте факти, про встановлення яких просить заявниця, не підлягають встановленню у порядку окремого провадження, оскільки з наявних матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та розглянув по суті заяву про встановлення факту за існування цивільного спору про право.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд не повно з`ясував фактичні обставини справи і не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам;
апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі №644/6274/16-цв, від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21, а також у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 691/1237/20;
заявник інших, крім вимоги про встановлення факту спільного її проживання із племінником ОСОБА_2 не подавала, у неї немає спору про право з Міністерством оборони України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_5 . Метою її заяви про встановлення юридичного факту є саме можливість подання документів для отримання одноразової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Відсутність підтвердження факту проживання однією сім`єю є перешкодою у зверненні за отриманням такої допомоги;
апеляційний суд, зазначаючи про існування спору про право, не вказав між ким існує такий спір та з якого приводу, а також на підставі яких наявних у справі документів зроблено такий висновок. Крім того, суд не роз`яснив який саме позов та до якого суду вона повинна подати у позовному порядку;
чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте норми законодавства не передбачають іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту в порядку цивільного судочинства;
апеляційний суд не врахував, що між заявницею та заінтересованими особами у цій справі не може виникнути цивільно-правового спору, це може бути спір пов`язаний публічно-правовими відносинами, який повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Схожа позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного від 18 січня 2024 року № 560/17953/21.
за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту - віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця - за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні (див. пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 644/6274/16-ц).
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У грудні 2024 року від Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України надійшов відзив, який підписаний представником Топалом Р. В. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що:
касаційна скарга є безпідставно й такою, що не підлягає задоволенню, а законна та обґрунтована постанова апеляційного суду - скасуванню;
сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Порядок встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає врахування судом таких доказів: свідчення очевидців спільного проживання та ведення чоловіком та жінкою сумісного побуту; посвідка місця фактичного проживання обох сторін; світлини з зображенням спільного дозвілля; документи, що засвідчують купівлю майна в інтересах сім`ї, грошові витрати на спільні потреби; листи особистого або ділового змісту; виписки з прибудинкових книг, які свідчать, що особи вважали себе однією сім`єю тощо;
як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і суд першої інстанції посилались на те, що заявниця була опікуном ОСОБА_2 за рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року № 391/12 і те, що вони відповідно до довідки від 01 грудня 2023 року № 574801 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження саме факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Крім того, на момент загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був повнолітнім (23 роки), а тому відповідно до статей 76, 77 ЦК України опіка і піклування ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 були припинені. Водночас факт реєстрації за однією адресою не можна вважати доказом спільного проживання. Також суд першої інстанції не встановив часового проміжку проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , цієї інформації матеріали заяви не містять;
єдиною метою встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю заявниця визначила необхідність визнання за нею соціально-правового статусу, необхідного для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 , проте встановлення такого факту не призведе до набуття нею соціально-правового статусу тих членів сім`ї, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. За результатами апеляційного перегляду апеляційний суд зробив правильний висновок, що звертаючись до суду заявниця вважала себе особою, яка має право на отримання грошової виплати у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 . Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявниця, не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, адже матеріали справи свідчать про існування спору про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 725/2679/24 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У січні 2025 року матеріали справи № 725/2679/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі № 725/2679/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року поновлено касаційне провадження у справі № 725/2679/24; справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 26 листопада 2024 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №391/12 від 23 липня 2013 року «Про встановлення опіки над дитиною (делеговані повноваження», у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 залишився без батьківського піклування, ОСОБА_1 було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 та покладено на неї відповідальність за виховання, матеріальне утримання, а також вирішення всіх питань правового захисту соціальних інтересів малолітнього ОСОБА_2 
ОСОБА_2 був військовослужбовцем Державної прикордонної служби, проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 26 січня 2023 року (наказ начальника загону про зарахування до списку особового складу загону від 26 січня 2023 року № 55-ОС) до 15 жовтня 2023 року (наказ начальника загону про виключення зі списку особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі смертю від 23 жовтня 2023 року № 886-ОС).
ОСОБА_2 загинув в зоні бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Курдюмівка, Бахмутський район, Донецька область.
Позиція Верховного Суду
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
У частині сьомій статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частини перша-третя статті 294 ЦПК України).
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.
У пункті 1 частини першої статті 315 ЦПК України, зокрема, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
Окреме провадження характеризується безспірністю, тобто ніхто не заперечує те право, для реалізації якого заявнику треба встановити юридичний факт (частина шоста статті 294 ЦПК України).
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін; спір поділяється на матеріальний і процесуальний.
Спір має бути справжнім і серйозним, а не гіпотетичним; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; результат провадження повинен мати безпосереднє вирішальне значення для права, про яке йдеться, а лише слабкий зв`язок або віддалені наслідки не є достатніми для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 березня 2022 року у справі «Grzeda v. Poland», № 43572/18, § 257).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина четверта статті 315 ЦПК України, частина шоста статті 294 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17).
Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) вказано, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року в справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) зазначено, що:
чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги утриманцю загиблого військовослужбовця без вирішення публічно - правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії. Водночас, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень. Однак на етапі встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право. Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов`язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця суб`єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту утримання. У цьому випадку особа може оскаржити дії суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України;
одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичним особам, які мають право на її отримання (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого). За такого правового регулювання можна зробити висновок, що в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт перебування особи на утриманні може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства. У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Сформовані у зазначеній постанові висновки є правозастосовними до цих правовідносин про встановлення факту перебування онуки на утриманні загиблого діда (військовослужбовця), оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки також передбачено частиною першою статті 315 ЦПК України і метою встановлення факту є призначення і виплата одноразової грошової допомоги.
У справі, що переглядається:
при зверненні до суду з заявою про встановлення юридичного факту (спільного проживання однією сім`єю з загиблим військовослужбовцем), ОСОБА_1 посилалась на те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року № 391/12 «Про встановлення опіки над дитиною (делеговані повноваження)» її було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 . Під час повномасштабного вторгнення рф до України ОСОБА_2 був призваний на військову службу, знаходився в зоні бойових дій та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Курдюмівка, Бахмутський район, Донецька область. Слідчим відділом Чернівецького районного управління поліції ГУ НП в Чернівецькій області її було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12023262020004064 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України за фактом загибелі її племінника ОСОБА_2 . Заявниця наголошувала, що вона була членом сім`ї загиблого військовослужбовця, але не може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Тому вона звернулась до суду з цією заявою, адже в позасудовому порядку встановити вказаний факт не представляється можливим;
задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення (спільного проживання заявниці та племінника ОСОБА_2 ), суд першої інстанції зробив висновок, що заявниця не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її племінник, який загинув, були членами сім`ї. Встановлення цього факту може в подальшому мати для нею юридичне значення, адже вона бажає отримати одноразову грошову допомогу, гарантовану нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право;
апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, виходив з того, що ОСОБА_1 вважає себе особою, яка має право на отримання грошової виплати, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 . Отже, факти, про встановлення яких просить заявниця, не підлягають встановленню у порядку окремого провадження, оскільки з наявних матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження. Тому суд першої інстанції помилково розглянув по суті заяву про встановлення факту за наявності цивільного спору про право;
проте апеляційний суд не врахував, що:
- під час розгляду цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне;
- у правовідносинах, які є предметом розгляду, цивільний спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства. Між заявником і Міністерством оборони України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, адже вказані особи не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Водночас матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про існування спору про право цивільне з іншими особами;
- на етапі встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право. Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов`язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця суб`єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем. У цьому випадку особа може оскаржити дії суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду, оскільки безпідставно вважав, що у цій справі про встановлення факту, що має юридичне значення, наявний цивільний спір про право між заявником та заінтересованими особами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо розподілу судових витрат
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).
Оскільки справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко