єдиний унікальний номер справи 552/274/26
номер провадження 2/546/356/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., представника позивача – Тютюнника О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко Віталій Михайлович звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Як вказує представник позивача, 15 жовтня 2007 року відповідач підписав Анкету-заяву б/н та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Також 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування. На підставі анкети-заяви від 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 100000,00 грн, та видано кредитну картку зі строком дії до 09/15. Після отримання картки ОСОБА_1 користувався кредитними коштами. Також відповідачу були видані інші кредитні картки.
У подальшому 11 березня 2020 року ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив, що процента ставка становить 42,00% річних. На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/23 та кредитну картку № НОМЕР_2 .
Представник позивача зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. У порушення умов кредитування відповідач не виконує належним чином зобов`язання, у результаті чого станом на 22 грудня 2025 року виникла заборгованість в сумі 110339,03 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 86584,27 грн та простроченими відсотками – 23754,76 грн.
Посилаючись на вищевикладені обставини, представник позивача просила задовольнити позов у повному обсязі.

22 січня 2026 року ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави постановлено передати на розгляд за підсудністю дану справу до Решетилівського районного суду Полтавської області.
18 лютого 2026 року справа надійшла до Решетилівського районного суду Полтавської області та була розподілена судді Зіненку Ю.В.
Ухвалою судді від 19 лютого 2026 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 16 березня 2026 року, 

04 березня 2026 року від представника відповідача – ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини.
Позивач вказав, що ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послу в АТ КБ «Приватбанк», однак не довів, що він ознайомився саме з цими правилами, які розміщені на сайті www.privatbank.ua, оскільки вказані Умови не містять підпису відповідача.
Також Анкета-заява від 15 жовтня 2007 року містить підпису представника банку, однак не надано доказів, що така особа мала повноваження на укладення такого договору. Також дана анкета не містить прохання про встановлення кредитного ліміту, видачу кредитної або дебетової картки, інформації про відкриття рахунку. Тобто позивачем не доведено, що відповідач користувався послугами банку.
Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач просить стягнути заборгованість за нібито укладеним кредитним договором від 15 жовтня 2007 року, що свідчить про неможливість погодження ОСОБА_1 у 2007 році паспорта споживчого кредиту та Умов та правил від 2020 року.
У відзиві зазначено, зокрема, що банком у своєму розрахунку за рахунок кредиту було погашено відсотки на суми визначену в 4 (четвертій) колонці наданого позивачем розрахунку. Так, дослідивши відповідний розрахунок заборгованості представника позивача, вважає, що останній не може вважатись обґрунтованим з тих підстав, що він не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку), а відтак не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою. Банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту (тобто включено до тіла кредиту) 110365,30 грн, на які також повторно було нараховано відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту. Отже, банком у своєму розрахунку було безпідставно збільшено тіло кредиту, на який були нараховані відсотки, пеня та інші платежі.
Також надана позивачем копія анкети-заяви від 15.10.2007 не містить такого розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, тому вимоги Банку про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів є безпідставними. Також банком не надано до суду меморіальні ордери, на підставі яких проводилось вказане списання, хоча пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджено постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, передбачено складання таких ордерів. Отже, із вказаного розрахунку неможливо достовірно визначити, яка саме сума заборгованості підлягає стягненню та взагалі чи існує будь-яка заборгованість. Відповідач не отримував кошти які зазначені в позові, а ні як тіло кредиту, а ні в інший спосіб, банк безпідставно нараховував щомісяця відповідачу відсотки, які останній ніколи не визнавав та не сплачував, про те банк самостійно погашав такі щомісячні відсотки, суми яких зарахував відповідачу як тіло кредиту.
Крім того, відповідно до наданого Позивачем розрахунку відповідач сплатив на користь банку – 754819,85 грн. Позивачем у своєму позові зазначено, що ним нібито було встановлено кредитний ліміт у розмірі до 100000,00 грн. Отже, 100000,00 - 754819,85 = 654819,85 грн. Отже, якщо припустити, що відповідач отримав кредитні кошти від АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 100000,00 грн, то вказані кошти повернуто Банку із переплатою майже у 7 разів.
Представник відповідача також зазначив, що як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, за нарахованими відсотками, а також по пені та комісії. Заборгованість за простроченим тілом кредиту вказана у розмірі 86584,27 грн. Проте заборгованість за поточним тілом кредиту та простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Тому суду не доведено позивачем правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту. При цьому, відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту. Тому позов в частині стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту не підлягає задоволенню.
Також, пославшись на норми ЦК України, представник відповідача вказав, що на період дії карантину та воєнного стану встановлена заборона нарахування штрафних санкцій (а. с. 134 – 139).

12 березня 2026 року від представника позивача – Кіріченка Віталія Михайловича надійшов відзив на позов, в якому він підтвердив обставини, зазначені у позовній заяві, та вказав наступне.
15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, яка діяла на дату підписання та розміщена на сайті www.privatbank.ua. Також 15 жовтня 2007 року відповідач підписав довідку про умови кредитування. ОСОБА_1 протягом багатьох років користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, але лише через 19 років заперечує його через відсутність повноважень представника банку на укладення кредитного договору, що свідчить про недобросовісність відповідача.
Також представник позивача зазначив, що на підставі вищевказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 100000,00 грн.
Крім того, з виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався коштами, які отримував через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку “Універсальна”, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались
Щодо отримання клієнтом кредитної карти та користування кредитними коштами представник позивача зазначив, що вони надають до суду фото клієнта з картою, виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується , що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку “Універсальна 55”, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то у заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.
Щодо договірного списання у відповіді на відзив вказано, що згідно з умовами договору клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору (а. с. 151 – 159).

16 березня 2026 року від представника відповідача – Підодвірного Т.І. до суду надійшли заперечення у яких він зазначив, що позивачем жодним документальним доказом не доведено укладення кредитного договору Позивачем, до суду надана Анкета-заявка, яка була підписана, представником Позивача, про те не доведено повноваження особи, якою підписано Анкету-заяву від 15.10.2007 року. Тобто, з наданої до суду Анкети-заявки неможливо встановити, чи були особи, що її підписали уповноваженими для підписання Анкети-заявки. 
У наданій анкеті-заявці відсутній номер відкритого рахунку/виданої картки яку, на думку Позивача отримала Відповідач, та на яку було нібито встановлено кредитний ліміт.
Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на особовий картковий рахунок позивач не надав. До позовної заяви копію платіжної картки не додав. Підтвердження отримання Відповідачем картки також надано до суду не було. В доданих позивачем додатках до позову, відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Також не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді картки, в анкеті-заяві такі дані відсутні, не надано належних первинних фінансових документів про отримання та повернення нібито кредитних коштів. Додані ж «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису Відповідача, та складені та сформовані самим Позивачем, який є зацікавленою особою у справі та може вносити будь-які відомості у ці документи. Надані копії «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених Наказом, та «Тарифи Банку» є лише відсканованими копіями невідомого документу, викликають сумнів в їх достовірності, не містять підпису Відповідача про ознайомлення, а тому їх не є можливим вважати складовою укладеного договору, окрім того, в самій анкеті відсутні відмітки про отримання цих Умов та Тарифів.
Щодо виписки повторно звертав увагу, що у вказаній виписці відсутній номер рахунку для використання якого Відповідач могла б отримати картки.
Посилаючись на Інструкцію про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затверджену Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, представник відповідача звертав увагу, що до суду не надано копії/оригіналу договору банківського рахунку, копії/оригіналу заяви про відкриття поточного рахунку, яка б відповідала вимогам чинного законодавства.
Відповідач не погоджується із висновками Позивача, щодо правомірності списання відсотків за рахунок тіла кредиту, та відповідного збільшення останнього на суму такого списання на підставі «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» оскільки з вказаними документами його ознайомлено не було. Представником Позивача до суду не надано «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» які б містили підпис Відповідача про ознайомлення з ними, а отже, Банк не мав обґрунтованих підстав для списання відсотків за рахунок тіла кредиту, та відповідного збільшення останнього на суму такого списання.
Повторно звертав увагу на позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 09.01.2020 по справі №643/5521/19 в якій зазначено наступне: «… Враховуючи те, що анкета-заява від «02» лютого 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, тому й відсутні підстави для покладення на Відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту».
Позивачем не надано належних доказів, що підтверджували би обумовлення нарахування та сплати відсотків, комісій та інших платежів за спірним кредитним договором. Отже, якщо, на думку Позивача, Відповідачем здійснювалось поповнення рахунку, такі поповнення мали б зараховуватись на погашення тіла кредиту, а не на погашення комісій, відсотків та інших платежів.
Крім цього представник відповідача звертав увагу, що у випадку, якщо Позивач вважає, що між ним та Відповідачем укладено кредитний договір та Відповідач не виконує його належним чином, Позивач зобов`язаний направити до Відповідача вимогу про усунення порушень умов договору та дострокове погашення кредиту. Зазначена позиція підтверджується висновками зазначеними у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц. У матеріалах справи відсутні докази про отримання Відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту. Сама по собі наявність вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості чи квитанції, яка підтверджує її відправку, не може бути доказом отримання позичальником цієї вимоги.
Посилаючись на викладені у запереченні обставини, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а. с. 174 – 177). 

24 березня 2026 року до суду до суду від представника позивача – Кіріченко В.М. надійшли письмові пояснення (а. с. 187 - 193).
З приводу зазначених письмових пояснень суд зазначає наступне.
У частині першій статті 174 ЦПК України зазначено, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 174 ЦПК України передбачено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Відповідно до частини п`ятої статті 174 ЦПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.
З урахуванням того, що представник позивача скористався своїм правом для подання заяв по суті справи, а рішення про подання учасниками справи додаткових пояснень суд не приймав, судом не враховуються додаткові письмові пояснення позивача.

У судовому засіданні 07 квітня 2026 року представник позивача Тютюнник О.Г. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 133)
Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 підписав Заяву, в якій зазначено, що відповідач, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, просить відкрити рахунок та встановити кредитний ліміт в розмірі 250,00 грн. Також у вказаній заяві зазначено, що базова процентна ставка становить 1,90% в місяць на залишок заборгованості. Крім того, у розділі Заяви «Відмітки банку» зазначений номер карти – НОМЕР_3 та вказана дата відкриття рахунку – 15 жовтня (а.с. 55).
Також 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також містить умови кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки – 1,90% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості (а.с. 46).
До позову доданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 39-45), який не містить підпису відповідача.
11 березня 2020 року  ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (далі – Договір) (а.с. 49-54).
Заявою були передбачені наступні умови кредитування: кредит у виді відновлювальної кредитної лінії до 50000,00 грн для карт «Універсальна» та 75000,00 грн для карт «Універсальна Gold»; строк кредитування – 20 років; процента ставка – 42,00% річних для карт Універсальна та 40,80% для карт універсальна Gold. Спосіб надання кредиту – безготівковим шляхом.
Згідно з пунктом 2.1.1.9.1 Договору договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Також до позову було додано Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 11 березня 2020 року, який також містить умови кредитування (а.с. 47-48).
Відповідачу ОСОБА_1 на підставі кредитного договору були видані кредитні картки, останнього разу 25 березня 2024 року - № НОМЕР_2 , строком дії до 02/28 (а.с. 56).
Відповідно до довідки ПриватБанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на  ОСОБА_1 (договір б/н), 28 вересня 2007 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 250,00 грн, який неодноразово змінювався, зокрема 14 січня 2022 року було збільшено до 100000,00 грн (а.с. 57).
Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 останній користувався наданими картками, здійснюючи покупки, перекази тощо (а.с. 58-80). 
Згідно з наданими банком розрахунками заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за договором від 15 жовтня 2007 року станом на 22 грудня 2025 року виникла заборгованість в сумі 110339,03 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 86584,27 грн та простроченими відсотками – 23754,76 грн (а.с. 81-124).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд вважає доводи сторони відповідача неспроможними щодо неукладення договору у зв`язку з відсутністю інформації щодо наявності повноважень представника банку на укладення 15 жовтня 2007 року кредитного договору з таких підстав.
У статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.
Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Матеріали справи не містять доказів нікчемності або визнання недійсними наявного у матеріалах справи кредитного договору. Натомість відповідач активно користувався кредитними коштами, що підтверджується банківською випискою, прийнявши умови кредитного договору. 

Щодо доводів представника відповідача, що позивач ОСОБА_1 у 2007 році не міг погодити умови, зазначені у паспорті споживчого кредиту та Умови та правила від 2020 року суд зазначає, що у матеріалах справи наявна довідка Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем. Підписавши указану Довідку, сторонами було дотримано письмову форму цих умов договору, що дає підстави розцінювати цей документ як частину договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . При цьому клопотань про проведення судової почеркознавчої експертизи сторона відповідача не заявляла.
Фактом наявності підписаної відповідачем Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» спростовуються і доводи сторони відповідача про відсутність доказів, які б підтверджували, що між сторонами укладено кредитний договір.
З цих підстав судом не ураховується посилання представника відповідача на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 09.01.2020 по справі №643/5521/19, оскільки правовідносини у даних справах не є релевантними.

Також суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що анкета не містить прохання про встановлення кредитного ліміту, видачу кредитної або дебетової картки, інформації про відкриття рахунку, оскільки вказані доводи спростовуються змістом Заяви від 15 жовтня 2007 року, яка підписана ОСОБА_1  тамістить таку інформацію.
Водночас суд погоджується із твердженням представника відповідача, що ОСОБА_1 ознайомився саме з Умовами та правилами надання банківських послуг в банку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Між тим, істотні умови договору, зокрема процентна ставка, були узгоджені сторонами при укладенні кредитного договору.

Щодо доводів про те, що: сторони відповідача, що розрахунок заборгованості не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку), а відтак не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою та що банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту (тобто включено до тіла кредиту) 110365,30 грн, на які також повторно було нараховано відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту; про відсутність у анкеті-заяві від 15.10.2007 розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту та не надання банком меморіальних ордерів, на підставі яких проводилось вказане списання; відповідач не отримував кошти які зазначені в позові, а ні як тіло кредиту, а ні в інший спосіб та що банк безпідставно нараховував щомісяця відповідачу відсотки, які останній ніколи не визнавав та не сплачував суд зазначає наступне.
Заявою від 15 жовтня 2007 року та довідкою про умови кредитування, яку ОСОБА_1 також підписав 15 жовтня 2007 року, була визначена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 1,90% на місяць від суми залишку заборгованості. Також 11 березня 2020 року відповідач підписав Заяву, якою змінено умови кредитування, зокрема змінена процентна ставка – 42,00% річних для карт Універсальна та 40,80% - для карт універсальна Gold. 
Крім того суд зазначає наступне.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Так, згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. 
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи міститься банківська виписка по рахунку ОСОБА_1 , проаналізувавши яку суд дійшов висновку, що сума заборгованості є обґрунтованою. Колонка виписки «Залишок після операції» містить вичерпну інформацію про порядок утворення заборгованості, в якій враховані всі операції по рахунку клієнта. Крім того, стороною відповідача не було надано власного контррозрахунку заборгованості та не було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Щодо відсутності у матеріалах справи копії/оригіналу договору банківського рахунку, копії/ оригіналу заяви про відкриття поточного рахунку, яка б відповідала вимогам чинного законодавства не доведення того, що банком було відкрито рахунок відповідачеві суд звертає увагу, що враховуючи те, що відповідач підписав заяву від 15 жовтня 2007 року, отримував кредитні картки, що підтверджується довідкою позивача (а. с. 56), користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, даний кредитний договір є дійним. Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується банківською випискою. У свою чергу жодного доказу на спростування даного твердження стороною відповідача надано не було, як і не було подано клопотань про витребування доказів. 

Щодо доводів стосовно отримання відповідачем кредитних коштів від АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 100000,00 грн, а повернення коштів майже у 7 разів більше від вказаної суми суд зазначає, що кредит був наданий у виді відновлювальної кредитної лінії, яка дозволяє позичальнику багаторазово отримувати та погашати кошти в межах встановленого банком ліміту протягом усього терміну дії договору, тобто у вказаній формі кредитування ліміт стає знову доступним після кожного погашення. Факт наявної заборгованості підтверджується банківською випискою. 
У зв`язку із зазначеним суд не приймає до уваги вищевказані доводи представника відповідача.

Щодо доводів представника відповідача про відсутність заборгованості як за поточним, так і за простроченим тілом кредиту, відсотками, пенею, комісією та щодо заборони нарахування неустойки суд зазначає наступне.
Як уже було зазначено вище дослідженими судом доказами встановлено наявність та обґрунтованість розміру заборгованості як за тілом кредиту, так і за нарахованими відсотками, які були передбачені умовами Договору. Щодо пені та заборони нарахування неустойки, заборгованості за комісією суд зазначає, що сторона позивача не заявляла вимоги про стягнення комісії та неустойки (штраф, пеня), тому зазначені доводи сторони відповідача не стосуються предмета даного спору.

Щодо посилання представника відповідача на обов`язок позивача направити до відповідача вимогу про усунення порушень умов договору та дострокове погашення кредиту та висновки, зазначені у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц суд зазначає наступне.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц зазначено, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. 
Однак у справі № 638/13683/15-ц судами було установлено, що кінцевий строк повернення кредиту - 23 жовтня 2028 року. У даній же справі у розділі 5 Паспорту споживчого кредиту сторонами визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, в т.ч. за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. 
Як установлено із виписки за договором ОСОБА_1 востаннє користувався кредитною карткою у червні 2025 року.
Отже, відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням з відповідача стягується заборгованість за кредитним договором достроково.

Таким чином, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в сумі 86584,27 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту.
Окрім того умовами кредитного договору від 15 жовтня 2007 року визначена процентна ставка 1,90% місячних та умовами заяви від 11 березня 2020 року установлена процента ставка для карти «Універсальна» та «Універсальна Gold» у розмірі 42,00% 40,80% річних відповідно. Отже, вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками також підлягає до задоволення. 
Таким чином, з огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 110339,03 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 86584,27 грн та простроченими відсотками – 23754,76 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн за квитанцією № BOJ67B4FSR від 07 січня 2026 року та вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 15).
Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі з відповідача підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 83, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року в сумі 110339 (сто десять тисяч триста тридцять дев`ять) гривень 03 копійки, з яких 86584 гривні 27 копійок - заборгованість за тілом кредиту та 23754 гривні 76 копійок - прострочена заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі (судовий збір) у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Відомості про учасників судового процесу:

Позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи – 14360570.
Представник позивача – Кіріченко Віталій Михайлович, адреса: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 .
Відповідач – ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 .
Представник відповідача – ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 .

Повне рішення складено 07 квітня 2026 року.

Суддя Ю.В. Зіненко