Справа № 346/5768/25
Провадження № 2/346/615/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 лютого 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі: головуючого судді Сольського В.В.,
за участю секретаря с/з Пігуляк В.В
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування, -

У С Т А Н О В И В:

06 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспного двору, головою якого була – ОСОБА_2 . Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку були зареєстровані та проживали: голова двору – ОСОБА_2 та її дочка – ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку прийняла її дочка – ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . 29 листопада 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно, яке належатиме їй на день смерті позивачу.
З метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , позивач звернувся до державного нотаріуса Мануляк І.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що право власності на нього зареєстровано за ОСОБА_2 , як головою колгоспного двору та не виділені кожному із власників частки із майна колишнього колгоспного двору. Окрім того, у свідоцтві про право власності на дане нерухоме майно допущена помилка у по батькові спадкодавця, зазначено « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ».
Так як позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , просить визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року відкрито загальне провадження у справі. 
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Ухвалою від 11 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано у державного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Мануляк І.В. належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інформаційну довідку зі спадкового реєстру щодо наявності спадкової справи та заповітів після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Від представника позивача ОСОБА_6 надійшло письмове клопотання, в якому вона просить розглянути справу за відсутності її та позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, які вказані в позовній заяві, та просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 26.11.2025 р. представник Коломийської міської ради подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно довідки від 09.10.2025 року встановлено, що станом на 1990 рік в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: голова домогосподарства – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дочка – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
На час смерті ОСОБА_3 спадковому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Заповіт від імені ОСОБА_2 виконавчим комітетом Товмачицької сільської ради не посвідчувався. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчувався виконавчим комітетом Товмачицької сільської ради 29.11.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №91.
Частиною першою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.
Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц.
Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц.
Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.
Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
В даній справі встановлено, що станом на 15.04.1991р. ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_7 були членами колгоспного двору, а тому кожному із них належало по 1/2 частці в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .
Висновки суду в цій частині підтверджуються правовстановлюючим документом на вищевказане нерухоме майно. Так, відповідно до свідоцтва про право власності від 14.06.1989 року вбачається, що жилий будинок в АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що у свідоцтві про право власності від 14.06.2089 року зроблена помилка у імені по батькові власниці, вказано невірно « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_5 ».
За даними виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що домоволодіння в АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 37,1 кв.м., літня кухня «Б», сарай цегла «В», сарай дошки «Г», вбиральня «Д», криниця № 2, огорожа №1,3.
Аналогічні відомості про склад та найменування об`єктів нерухомості, які розташовані в АДРЕСА_1 , зазначені в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 15.04.2019р. Рік побудови будинку вказано 1957 рік.
Відповідно до довідки Товмачицького старостинського округу вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 1930 по 1996 рік.
Згідно висновку про оцінку вартості майна вбачається, що становм на 29 жовтня 2025 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 37,1 м2, та господарські будівлі, розташовані по АДРЕСА_1 становить 92 425 гривень.
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 9, складений виконкомом Товмачицької сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області.
Заповіт від імені ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Товмачицької сільської ради не посвідчувався.
Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 478.
Родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як донькою та матір`ю підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 (а.с. 31) .
Судом в даній справі встановлено, що після смерті ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавались, спадкова справа не заводилась. Після її смерті спадщину прийняла її донька ОСОБА_7 , як спадкоємиця першої черги за законом, оскільки заяв про відмову від неї не подавала. Інші спадкоємці були відсутні.
Заповітом від 29 листопада 2016 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 . Заповіт не змінювався і не скасовувався.
24.12.2025р. до суду надійшли матеріали спадкової справи №886/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 .
Згідно довідки Товмачицької сільської ради вбачається, що станом на 01.07.1990 року в спадковому будинку за адресою АДРЕСА_1 проживали: голова домогосподарства – ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дочка - ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 ; дочка – ОСОБА_10 , померла 2008 року; дочка – ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
На час смерті ОСОБА_10 в спадковому будинку проживали: голова домогосподарства – ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 ; сестра – ОСОБА_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ; сестра – ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
На час смерті ОСОБА_3 в спадковому будину проживали: голова домогосподарств – ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ; племінник – ОСОБА_1 .
Згідно витягів зі Спадкового реєстру спадкових справ та заповітів/спадкових договорів після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , інформація відсутня.
Згідно витягів зі Спадкового реєстру спадкових справ та заповітів/спадкових договорів після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , інформація відсутня.
Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 як члену колгоспного двору та як єдиному спадкоємцю часток інших членів колгоспного двору.
Відповідно до ч.2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Матеріали справи не містять даних про отримання іншими спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 . 
Суд враховує, що згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22.03.2023р. по справі №463/6829/21-ц, право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї.
Відповідно до ч.2 ст. 1274, ч.2 ст. 1275 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого і з спадкоємці за закон омнезалежно відчерги. Якщо відприйняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.
07 березня 2018 року ОСОБА_1 , залишившись єдиним спадкоємцем щодо майна, яке заповіла йому ОСОБА_3 , подав нотаріусу заяву, в якій просив видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом на все належне спадкодавиці нерухоме майно.
Постановою державного нотаріуса Мануляк І.В., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки з виписки Коломийського МБТІ вбачається, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлою головою колгоспного двору ОСОБА_2 , спадкоємцем якої на частку спадкового майна була її дочка ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. Крім цього, у документах поданих для оформлення спадщини є невідповідності та розбіжності, а саме: в свідоцтві про смерть спадкодавця вказано – ОСОБА_2 , а у правовстановлюючому документі – свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок – ОСОБА_2 .
Отже, належними письмовими доказами була підтверджена неможливість оформлення позивачем в нотаріальній конторі своїх прав спадкоємця на домоволодіння, що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом.
Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою, другою статті 1223 ЦК України право наспадкування маютьособи,визначені узаповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який раніше належав ОСОБА_2 , потім її доньці ОСОБА_3 , а після – позивачу.
В даній справі, суд, на підставі належних і допустимих доказів, встановив, що на момент смерті ОСОБА_3 , зареєстрований був позивач, ОСОБА_1 , який прийняв спадщину за заповітом після її смерті. Інших спадкоємців, які могли б прийняти частку в колгоспному дворі судом не встановлено. 
Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає за можливе їх задовольнити повністю.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1233-1236, 1247, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 354 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_4 , житель АДРЕСА_1 .
Відповідач: Коломийська міська рада код ЄДРПОУ: 04054334, адреса місцезнаходження: м. Коломия, проспект Грушевського, 1, Івано-Франківської області.

Суддя: 	Сольський В. В.