ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року	Львів	Справа № 465/5674/25 пров. № А/857/4253/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача – не з`явився;
від відповідача - не з`явився;
від третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 02.01.2026р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Личаківський відділ державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною і скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: Мартьянова С.М., час та місце постановлення ухвали суду першої інстанції: 02.01.2026р., м.Львів; дата складання повної ухвали суду першої інстанції: 02.01.2026р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 02.01.2026р. повернуто позивачу ОСОБА_1 в порядку п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції /УПП/ у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції /ДПП/, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Личаківський відділ державної виконавчої служби /ВДВС/ у м.Львові Західного міжрегіонального управління /ЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/, про визнання протиправною і скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (а.с.50-51).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви (а.с.55 і на звороті).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання ухвали суду від 12.09.2025р. про залишення позовної заяви без руху він усунув недоліки позовної заяви, через що правові підстави для повернення позову були відсутніми.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 02.07.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; визнати недійсним протокол про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 550465, з 08.02.2022р.; стягнути з УПП у Львівській обл. ДПП на користь позивача 40800 грн. моральної шкоди.
Також в порядку забезпечення позову просив суд зупинити виконання ВП № 68911360 (а.с.1-4).

Ухвалою суду від 12.09.2025р. залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху для усунення визначених судом недоліків в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали (а.с.21-22).
Серед виявлених недоліків позовної заяви вказано на відсутність письмового підтвердження про неподання позивачем до суду іншого позову до цього відповідача з тими самими предметом і підставами позову; непредставлення доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом.
Також цією ухвалою повернуто позивачу без розгляду заяву про забезпечення позову (з урахуванням ухвали суду від 02.01.2026р. про виправлення описки – а.с.47-48).
Копію ухвали від 12.09.2025р. про залишення без руху позивач отримав 22.12.2025р. (а.с.27).

22.12.2025р. позивач подав до суду письмову заяву (клопотання), в якому підтвердив відсутність подачі аналогічного позову до суду, навів причини несвоєчасного звернення до суду (а.с.46).

Згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 02.01.2026р. заявлений позов повернуто позивачу ОСОБА_1 , оскільки останній не виконав у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 12.09.2025р. про залишення позовної заяви без руху, а саме не подав докази поважності причин пропуску строку звернення до суду (а.с.50-51).

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом - КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, відповідно до ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1).
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Отже, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Згідно фактичних обставин тривалий час позивач не міг отримати ухвалу суду від 12.09.2025р. про залишення без руху, а після її отримання 22.12.2025р. невідкладно подав до суду письмову заяву (клопотання) про усунення недоліків.
Водночас, із змісту ухвали суду від 02.01.2026р. не видається за можливе зрозуміти, чи врахував суд вказану заяву під час прийняття рішення про повернення позовної заяви, оскільки будь-якої згадки про неї немає.

Також станом на 02.01.2026р. суд вказав на відсутності доказів поважності причин пропуску строку, при цьому в будь-який спосіб не вирішив заявлені в позовній заяві та письмовій заяві від 22.12.2025р. клопотання про поновлення строку звернення до суду.
У першому клопотанні позивач покликався на те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа від 17.06.2025р. (наявний у справі – а.с.10-11); в другому клопотанні наголосив на обставинах, які описані в позовній заяві, підкреслюючи отримання документального підтвердження порушення своїх прав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На думку колегії суддів, визначений процесуальним законом порядок вирішення питання поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не дотриманий судом.
Залишення без належного вирішення вказаних клопотань, а також неврахуванням доводів позивача, який обчислює строк звернення до суду із дати ознайомлення із листом УПП у Львівській обл. ДПП № 76зі/41/12/03-2025 від 17.06.2025р., призвело до поспішного прийняття рішення про повернення позовної заяви.

Таким чином, підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, на думку колегії суддів, визначено судом передчасно.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі De Geouffre de la Pradelle v. France від 16.12.1992р., заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995р., заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права .
При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в розглядуваному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).
Крім цього, у низці рішень ЄСПЛ, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу в досліджуваному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.п.1, 4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
В порядку ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат в цьому апеляційному провадженню є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 02.01.2026р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 465/5674/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 06.03.2026р.