ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 692/1654/25 Головуючий у 1-й інстанції: Чепурний О.П.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року м. Київ 
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
В С Т А Н О В И В:
12 листопада 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач/апелянт/ДПП) про визнання протиправною та скасування постанови від 02 листопада 2025 року серії ЕНА № 6069022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Позивач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначив, що 02 листопада 2025 року в населеному пункті Козелець Чернігівського району Чернігівської області відносно нього було винесено постанову серії ЕНА № 6069022 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, якою його визнано винним у ненаданні для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Зазначена постанова є необґрунтованою та прийнята без належних правових підстав. Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу належить до превентивних поліцейських заходів, перелік яких визначений законом. Водночас частиною другою цієї статті встановлено обов`язок поліцейського під час застосування таких заходів повідомити особі причини їх застосування та роз`яснити нормативно-правові підстави вчинення відповідних дій. Позивач зазначив, що звертався до органу поліції з вимогою надати відеозаписи, які б підтверджували наявність у працівників поліції інформації до моменту зупинки транспортного засобу про відсутність у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак відповідних матеріалів не отримав. За його твердженням, із наявних у справі відеозаписів також не вбачається, що поліцейський до моменту зупинки транспортного засобу володів такою інформацією. Зупинка транспортного засобу була здійснена без належних правових підстав та без повідомлення причин застосування такого превентивного заходу. Саме з цих підстав він відмовився пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, вважаючи дії працівника поліції неправомірними.
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 02 листопада 2025 року серії ЕНА № 6069022, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенантом поліції Потебнею Л.О. про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП ОСОБА_1 до покарання у виді штрафу у сумі 425, 00 грн та закрито справу про адміністративне провадження щодо ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Судові витрати покладено на рахунок держави.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваної постанови та законності дій працівника поліції під час зупинки транспортного засобу позивача. Суд зазначив, що для вирішення спору визначальним є встановлення наявності передбачених законом підстав для застосування поліцейського превентивного заходу у вигляді зупинки транспортного засобу, оскільки саме внаслідок такої зупинки були одержані відомості, покладені в основу притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Дослідивши наданий відеозапис, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент зупинки автомобіля у працівника поліції не було належно підтверджених підстав, визначених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», для застосування такого заходу. Спочатку поліцейським було повідомлено про можливу причетність особи до вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення та поставлено питання щодо перевезення заборонених речей, однак у подальшому будь-яких дій, спрямованих на перевірку саме цієї обставини, не вчинялося. Натомість інша причина зупинки фактично була сформульована вже після того, як позивач повідомив про відсутність у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така послідовність подій свідчить про те, що реальна та конкретна підстава зупинки транспортного засобу на момент її здійснення була відсутня, а повідомлена позивачу причина не була належно обґрунтована. При цьому, відповідач не довів і наявності інших законних підстав для зупинки транспортного засобу, зокрема пов`язаних із дією воєнного стану чи запровадженням відповідних обмежувальних заходів на конкретній території. Встановивши незаконність самої зупинки транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов висновку, що всі докази, здобуті після такого втручання, не можуть вважатися допустимими, оскільки вони були отримані внаслідок порушення вимог закону при застосуванні превентивного поліцейського заходу. Відтак зібрані матеріали не можуть бути покладені в основу висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. Позивач від початку заперечував законність дій поліцейського та одразу повідомив про це на лінію « 102», що додатково підтверджує послідовність його позиції щодо неправомірності зупинки. За відсутності належних і допустимих доказів вчинення правопорушення суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови, необхідність її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі ДПП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та безпідставно визнав незаконною зупинку транспортного засобу, оскільки не врахував, що 02 листопада 2025 року об 11 год. 11 хв. у с. Кіпті Чернігівської області позивач, керуючи автомобілем ВАЗ 21013, на законну вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс, чим порушив вимоги пунктів 2.1, 2.4 «а» Правил дорожнього руху, а його дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. Наголосив, що обов`язок водія мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити відповідні документи прямо встановлений пунктом 2.1 ПДР України, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух», а також кореспондується з повноваженнями поліції щодо контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Право поліцейського перевіряти документи не ставиться у залежність від суб`єктивної оцінки водієм правомірності зупинки, а тому сама незгода позивача з підставою зупинення автомобіля не звільняла його від обов`язку виконати законну вимогу працівника поліції. На підтвердження цього ДПП посилається на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 30 січня 2019 року у справі № 464/1470/17, від 24 січня 2019 року у справі № 201/6167/17, від 25 березня 2019 року у справі № 127/19283/17 та від 13 березня 2019 року у справі № 686/11314/17. Транспортний засіб позивача було зупинено під час проїзду через дорожню станцію патрульної поліції, позначену дорожнім знаком 6.10, а також знаком 3.41 «Контроль», який забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами. При цьому ДПП звертає увагу, що с. Кіпті територіально належить до прикордонного району, а в умовах дії воєнного стану, з урахуванням Указу Президента України № 64/2022, розпорядження Кабінету Міністрів України № 181-р, Інструкції МВС № 1560 та наказу Голови Національної поліції № 568, поліція діє в посиленому варіанті службової діяльності та має право здійснювати перевірку документів як превентивний захід. Суд першої інстанції безпідставно не врахував ці норми та фактичні обставини, які підтверджують законність дій поліцейських в умовах воєнного стану. Також апелянт вважає помилковим висновок місцевого суду про недопустимість зібраних доказів. Відеозапис із бодікамери підтверджує факт неодноразового висунення позивачу вимоги надати документи та його відмову виконати таку вимогу. Порушення, зафіксоване поліцейським, є триваючим, а тому постанова була винесена за безпосередньо встановленим фактом правопорушення. Суд же помилково зосередився виключно на питанні початкової мотивації зупинки транспортного засобу, не надавши належної оцінки самостійній обставині - невиконанню водієм обов`язку пред`явити документи, що саме по собі утворює склад правопорушення за частиною першою статті 126 КУпАП.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2025 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Потебнею Л.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6069022, відповідно до якої 02 листопада 2025 року об 11 год. 11 хв. у с. Кіпті, вул. Слов`янська, 68 Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , на законну вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб у спосіб, який давав би можливість прочитати та зафіксувати дані, що в них містяться, чим порушив вимоги пунктів 2.1 та 2.4 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановлено накласти штраф у сумі 425, 00 гривень.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 16 Закону № 3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Водночас, відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу або підтверджують відповідне право особи, зокрема у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).
Пунктом 1.3 Правил зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил).
В розділі 2 Правил закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 Правил на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил.
Відповідно до честини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм вбачається, що згідно з законодавством України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки, зокрема посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також страховий документ на транспортний засіб.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.
Матеріалами справи підтверджується, а позивачем не спростовано, що на момент його зупинки інспектором поліції позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського зафіксував, що після зупинки транспортного засобу працівник поліції неодноразово звертався до позивача з вимогою пред`явити для перевірки документи, передбачені пунктом 2.1 Правил. 
Водночас позивач відмовився виконати законну вимогу поліцейського та не надав для перевірки посвідчення водія і реєстраційний документ на транспортний засіб у спосіб, який би давав можливість прочитати та зафіксувати дані, що в них містяться. 
Крім того, позивач не пред`явив чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або електронний договір такого страхування у візуальній формі, передбачений пунктом 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, мотивуючи свою відмову незгодою з причиною зупинки транспортного засобу.
Надані пояснення позивача не містять спростування цього факту, а будь-яких доказів на підтвердження наявності дійсного поліса на момент зупинки до матеріалів справи ним не долучено. 
З позовної заяви вбачається, що позивач визнає факт своєї відмови у наданні відповідних документів.
Колегія суддів наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17.
Таким чином, сукупність доказів, зокрема зміст позовної заяви та відеозапис, підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Щодо доводів позивача про незаконність його зупинки, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи та досліджених судом доказів вбачається, що позивача було зупинено під час проїзду через пункт, позначений дорожнім знаком 6.10 «Дорожня станція патрульної поліції». 
Проїзд через неї регулюється дорожніми знаками, в тому числі 3.41 «Контроль».
Згідно з положеннями Розділу 33 ПДР дорожній знак 3.41 «Контроль» забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). 
Дорожня станція патрульної поліції в с. Кіпті територіально віднесена до Чернігівського району, який є прикордонним районом та межує в тому числі з Російською Федерацією. 
На виконання пункту 1 статті 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, Кабінет Міністрів України розпорядженням від 04 лютого 2022 року № 181-р затвердив План запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні (далі - План). 
Відповідно до пунктів 1, 11 Плану на органи МВС України та Національної поліції, зокрема, покладено обов`язок щодо: 
- організації посиленої охорони та оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення; 
- проведення перевірки документів в осіб, а в разі потреби огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією та законами України. 
Крім того, наказом МВС України від 10 грудня 2015 року № 1560 затверджено Інструкцію про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності (далі - Інструкція № 1560). 
Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції № 1560 ця Інструкція розроблена відповідно до вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим надзвичайного стану», «Про правовий режим воєнного стану, Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, Указу Президента України від 21 липня 1994 року № 396 «Про невідкладні заходи щодо посилення боротьби зі злочинністю», визначає організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення. 
Пунктами 2, 5 розділу І Інструкції № 1560 визначено, що посилений варіант службової діяльності - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо. 
Правовою основою діяльності поліцейських в умовах посиленого варіанта є Конституція України, закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, нормативно-правові акти МВС та ця Інструкція. 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 1560 посилений варіант може бути введений на території держави або в окремих її регіонах чи населених пунктах до введення в установленому порядку надзвичайного та/або воєнного стану за наявності реальної загрози безпеці або життю громадян, усунення якої є одним із основних завдань НПУ. 
Відповідно до наказу Голови Національної поліції України від 09 серпня 2022 року № 568 керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України, наказано організувати до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність поліцейських та державних службовців підпорядкованих органів у посиленому варіанті згідно з правовими засадами діяльності Національної поліції України в умовах воєнного стану та скасувати святкові дні. 
Таким чином, зупиняючи транспортний засіб позивача та здійснюючи перевірку документів, як превентивний захід в умовах дії воєнного стану, уповноважені особи Національної поліції діють в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» і положень чинного законодавства. 
Аналогічна правова позиція щодо застосування превентивних заходів поліцейськими викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а.
Підстави для зупинки транспортного засобу передбачені статтею 35 Закону України «Про національну поліцію», згідно з якою поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що сама незгода водія з причиною зупинки транспортного засобу не звільняє його від обов`язку виконати законну вимогу працівника поліції щодо пред`явлення документів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 464/1470/17, від 24 січня 2019 року у справі № 201/6167/17, а також від 25 березня 2019 року у справі № 127/19283/17, у яких зазначено, що право поліцейського перевіряти документи кореспондується з обов`язком водія пред`явити їх незалежно від суб`єктивної оцінки водієм підстав зупинки транспортного засобу.
Стосовно тверджень апелянта про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, то вони не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та спростовуються обов`язком водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а, від 10 вересня 2019 року у справі № 537/2324/17.
Таким чином, притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 2.4 Правил на підставі частини першої статті 126 КУпАП є правомірним.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, то відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2025 року у справі № 692/1654/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.