СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1764/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача - Костюченко П.О.
відповідача - не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ Агрофірми «ЧБГ» (вх.№ 2776П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25 (повну ухвалу складено 15.12.2025 суддею Пушком І.І у приміщенні господарського суду Полтавської області)
за позовною заявою ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «ЧБГ» (код ЄДРПОУ 32517276; адреса: вул. Л. Каденюка, 34, село Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233)
про стягнення 50 400 500,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25 задоволено клопотання позивача від 08.12.2025 (вх. № 15769) про поновлення строку для подання доказів, доданих до вказаного клопотання згідно з переліком. Залучено зазначені документи як докази до матеріалів справи №197/1764/25.
Задоволено клопотання позивача від 08.12.2025 (вх. № 15822) про поновлення строку для подання доказів, доданих до вказаного клопотання згідно з переліком. Залучено зазначені документи як докази до матеріалів справи №197/1764/25.
Задоволено клопотання відповідача від 23.11.2025 (вх. № 15032 від 24.11.2025) про поновлення строку для подання Звіту про незалежну оцінку майна ТОВ Агрофірми «ЧБГ». Залучено додані до клопотання від 11.12.2025 (вх. № 16078) документи згідно з переліком як докази до матеріалів справи №197/1764/25.
Задоволено клопотання позивача від 15.09.2025 з урахуванням уточненого клопотання від 04.12.2025 (вх. №15689 від 05.12.2025) про призначення у справі комплексної судової оціночно-економічної експертизи.
Призначено у справі № 917/1764/25 комплексну судову оціночно-економічну експертизу, проведення якої доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (61177, м. Харків, вул. Золочівська, буд. 8 А).
Поставлено на вирішення судового експерта наступні запитання:
Яка дійсна (ринкова) вартість усього майна Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» (вул. Каденюка Леоніда, 34, село Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233, ідентифікаційний код 32517276) виходячи з його активів у матеріальній та нематеріальній формі, з урахуванням ринкової вартості прав користування земельними ділянками цього товариства та ринкової вартості належних товариству корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ-АГРО» ( село Солонці, Миргородський район, Полтавська область, 37662 ідентифікаційний код 35260067) станом на 22.11.2023 року, або найближчу можливу дату?
Яка дійсна (ринкова) вартість 100 % сукупності всіх часток належних учасникам товариства у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» (вул. Каденюка Леоніда, 34, село Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233, ідентифікаційний код 32517276) станом на 22.11.2023 року, або найближчу можливу дату?
Яка дійсна (ринкова) вартість частки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» (вул. Каденюка Леоніда, 34, село Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233, ідентифікаційний код 32517276) станом на 22.11.2023 року, пропорційно до розміру частки ОСОБА_1 , яка складає 10,00 %?
Попереджено експерта (ів), який (і) безпосередньо проводитиме (проводитимуть) судову експертизу, про відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього (них) обов`язків.
Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача, зобов`язавши його на вимогу експертів оплатити вартість експертизи.
Провадження у справі 917/1764/25 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ Агрофірми «ЧБГ» звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25 в частині призначення комплексної судової оціночно-економічної експертизи, визначення експертної установи, поставлених питань, зупинення провадження, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції розглянув клопотання про експертизу без урахування заперечень відповідача, не мотивував відхилення аргументів відповідача щодо: доцільності експертизи (чи достатньо письмових доказів); виду експертизи (комплексна/комісійна, оціночна/ економічна); кандидатури установи/експерта; переліку питань та меж дослідження; переліку матеріалів, які передаються експертам. Такі дії суду, на думку апелянта, прямо суперечать ч. 5 ст. 13 ГПК України, а саме суд не сприяв учасникам процесу в реалізації процесуальних прав, навпаки суд безпідставно обмежив відповідача в реалізації права на подання питань для вирішення експертизи, не забезпечив можливості надати свої міркування по суті поданого позивачем клопотання, а також реалізації права на вибір експертної установи. 
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність умов, визначених ст. 99 ГПК України, без конкретизації, які саме факти не можуть бути встановлені за наявними доказами та чому суд не може їх оцінити самостійно. Відсутність «дійсної потреби» підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, і суд, хоча і згадав про принцип необхідності спеціальних знань, не перевірив і не обґрунтував, чи існує саме «дійсна потреба» у спеціальних знаннях. Існує ризик, що позивач лише бажає перекласти тягар доказування на експерта.
Крім того, апелянт зазначає, що з тексту ухвали не вбачається, що суд надавав сторонам строк для узгодження кандидатури експерта/установи; витребував позицію відповідача щодо конкретної установи; порівнював альтернативи (наявність відповідних відділень, спеціалізації, строків, конфлікту інтересів тощо). Натомість установу визначено фактично одноосібно, причому вирішення відбулося за відсутності відповідача, який просив відкласти засідання через хворобу представника.
Також апелянт стверджує, що питання, поставлені експерту, є надмірними та виходять за межі необхідного для вирішення спору. Суд першої інстанції поставив питання про "ринкову вартість усього майна" з урахуванням: ринкової вартості прав користування земельними ділянками; ринкової вартості корпоративних прав ТОВ «ЗОРЯ АГРО» .
Апелянт наголошує, що зупинення провадження мотивоване формально, без оцінки необхідності саме такого заходу, а саме суд послався на п.2 ч.1 ст.228 ГПК ("може зупинити") , але не навів жодних мотивів, чому: неможливо продовжувати підготовчі дії (витребування документів, уточнення позицій, визначення переліку доказів); неможливо визначити строк/етапність подання матеріалів експерту без повного зупинення. Разом з тим у справі прийнято процесуальне рішення про застосування заходів забезпечення позову, фактично блоковано господарську діяльність, зупинення провадження у справі позбавляє відповідача можливості ініціювати вирішення процесуальних заяву у справі на такий тривалий термін, оскільки саме комплексна експертиза є найбільш тривалою.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Агрофірми «ЧБГ» (вх.№ 2776П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Призначено справу до розгляду на 11.02.2026. 

21.01.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ Агрофірма «ЧБГ», ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 11.02.2026, з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, хоча був належим чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за відсутністю зазначеного представника.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду Полтавської області звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ Агрофірма «ЧБГ» про стягнення ринкової вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ Агрофірма «ЧБГ», яка підлягає виплаті у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви про вихід з товариства (22.11.2023) в розмірі 50 400 500,00 гривень.
Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про призначення у справі комплексної судової оціночно-економічної експертизи. 04.12.2025 (вх. №15689 від 05.12.2025) позивачем подане уточнене клопотання, відповідно до якого, зокрема, просив суд призначити у справі комплексну судову оціночно-економічну експертизу, запропонував перелік питань для дослідження експерту, проведення експертизи запропонував доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».
В обґрунтування клопотання позивач зазначає, що у даній справі існує спір стосовно визначення вартості належної до виплати позивачу частки майна відповідача у зв`язку з виходом позивача зі складу учасників відповідача, що має суттєве значення для правильного вирішення спору по суті для встановлення наявності чи відсутності обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, для чого потрібні відсутні у суду спеціальні знання.
В судовому засіданні 11.12.2025 прийнято оскаржувану ухвалу, яка є предметом апеляційного оскарження.

Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції ураховує таке.
Так, апелянтом оскаржується ухвала суду першої інстанції в частині призначення комплексної судової оціночно-економічної експертизи, визначення експертної установи, поставлених питань, зупинення провадження.
Згідно ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач був учасником ТОВ Агрофірма «ЧБГ» та 23.11.2023 подав заяву державному реєстратору для державної реєстрації його добровільного виходу зі складу учасників Товариства.
Державна реєстрація виходу ОСОБА_1 зі складу учасників товариства проведена 24.11.2023, що вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» станом на 28.03.2023.
Відповідач не повідомив ОСОБА_1 вартість його частки, не надав обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для його розрахунку. Відповідач не виплатив колишньому учаснику ОСОБА_1 вартість його частки, отже з цього питання у сторін існує спір.
Верховний Суд у Постанові від 09 вересня 2021 року по справі №920/831/20 виснував: «Не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». 
Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. 
Частиною першою статті 66 та статтею 139 Господарського кодексу України встановлено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства. 
Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.
За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами. До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.».
Тобто для вирішення спору про стягнення з товариства на користь учасника, який вийшов з товариства, вартості частки учасника вирішальним є встановлення ринкової вартості частки учасника, яка підлягає виплаті.
В цій частині колегія суддів звертає увагу на принципи диспозитивності та змагальності у приватно-правових спорах. 
Відповідно до названих принципів позивач самостійно обирає не тільки підставу і предмет позову, але й процесуальний шлях доведення переконливості свого позову перед судом.
Обов`язком суду, в свою чергу, є забезпечення для сторін спору умов реалізації їх прав та додержання принципів змагальності і рівності сторін. 
З огляду на ці загальні принципи вирішення приватних спорів колегія суддів зазначає, що втручання суду у процедуру реалізації позивачем своїх законних прав не може опиратись на бажання модерувати спір, а повинно мати обґрунтування, яке опирається на наведені вище принципи.
Оцінюючи зміст заявлених позивачем запитань, колегія суддів приймає до уваги і заперечення відповідача, який наполягає на тому, що питання, поставлені експерту, є надмірними та виходять за межі необхідного для вирішення спору. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції поставив питання про "ринкову вартість усього майна" з урахуванням: ринкової вартості прав користування земельними ділянками; ринкової вартості корпоративних прав ТОВ «ЗОРЯ АГРО». Таке формулювання, на думку апелянта створює ризик, що експерт фактично оцінюватиме не предмет спору, а широке коло активів/прав, частина з яких може потребувати окремих вихідних даних, доступу до договорів, реєстрів, первинної документації, що саме по собі породжує додаткові спори (про повноту матеріалів для експерта, вихідні припущення тощо).
В цій частині колегія суддів опирається на матеріальний закон і принцип розумності (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України) і зазначає, що Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року № 2275-VIII (далі - Закон про товариства) містить декілька норм, що пов`язують діяльність ТОВ з показником «чисті активи», однак законодавче значення цього терміну суперечить займаної відповідачем позиції у спорі. 
Відповідно до п.4 П(С)БО 19 «Об`єднання підприємств», затвердженого наказом Мінфіну від 07.07.1999р. №163, чисті активи це активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань.
В свою чергу ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що:
активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому;
зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
Виходячи з цього, колегії суддів очевидно, що визначення дійсної (ринкової) вартості усього майна ТОВ Агрофірма «ЧБГ» можна здійснити лише з урахуванням ринкової ціни майнових прав використання земельних ділянок, стану засобів виробництва та їх ресурсу, характеру сільськогосподарського виробництва підприємства тощо, та обумовленої усією сукупністю факторів прибутковістю підприємства.
Простіше кажучи, колегія суддів в цій частині звертає увагу на ту обставину, що ринкова вартість ЦМК підприємства відповідно до наведеного закону не тотожна сумі вартостей окремих засобів виробництва та об`єктів майна, а потребує визначення із урахуванням можливостей отримання економічних вигод у майбутньому.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно надано позивачу можливість реалізації його законних прав тим шляхом, який він обрав і який не суперечить закону, тобто шляхом призначення комплексної експертизи за запропонованими питаннями. 

Щодо тверджень апелянта про те, що, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність умов, визначених ст. 99 ГПК України, без конкретизації, які саме факти не можуть бути встановлені за наявними доказами та чому суд не може їх оцінити самостійно, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом доказування у цій справі є, зокрема визначення ринкової вартості частки майна ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ». 
Згідно з ч.1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Таким чином, при визначення ринкової вартості частки учасника, який вийшов з ТОВ необхідно оцінити все майно товариства, в тому числі включаючи вартість належних йому корпоративних прав, речових прав на землю, тощо.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент виходу ОСОБА_1 із товариства, станом на 22.11.2023, ТОВ АФ «ЧБГ» було власником нерухомого майна, рухомого майна, включаючи колісні транспортні засоби та сільськогосподарську техніку, майнових прав на земельні ділянки с/г призначення та власником 100 % частки в статутному фонді ТОВ «ЗОРЯ АГРО».
З огляду на такий склад майна ТОВ, визначити ринкову вартість частки позивача неможливо без участі експертів у сфері оцінки майна.
Згідно статті 106 ГПК України комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами з різних галузей знань або з різних напрямів у межах однієї галузі знань.
Так, комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах. Разом з цим, як окремі види експертиз Інструкція визначає: оціночно-будівельну експертизу (проводиться для визначення ринкової вартості об`єктів нерухомого майна); оціночну земельну експертизу (проводиться для визначення вартості права користування : постійного користування, оренди тощо); товарознавча (проводиться для визначення вартості колісних транспортних засобів); товарознавча. 
На офіційному сайті https://nncise.org.ua Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" вказано, що цією експертною установою можливо проведення всіх видів експертиз, необхідних для визначення ринкової вартості майна відповідача (оцінки прав користування, активів, немайнових прав тощо).
В рамках лише проведення лише судової економічної експертизи, неможливе встановлення ринкової вартості частки учасника, яка підлягає виплаті.
Отже, для визначення ринкової вартості частки учасника, який вийшов з ТОВ, має бути призначена саме комплексна оціночно-економічна експертиза, із залученням експертною установою експертів оцінювачів та експертів економістів.
В зв`язку з цим, безпідставними є посилання скаржника на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було наведено обґрунтованих підстав для призначення у даній справі судової експертизи.

Щодо визначення експертної установи колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, клопотання про призначення експертизи було подано ОСОБА_1 разом з позовною заявою. 
У відповідача з моменту відкриття провадження у справі - 29.09.2025, було достатньо часу надати своє бачення щодо визначення експертної установи, справа неодноразово призначалася для розгляду в підготовчому засіданні (16.10.2025, 25.11.2025, 11.12.2025).
10.12.2025 року відповідач подав свої заперечення проти призначення комплексної експертизи, проте своїх пропозицій щодо експертної установи в ньому не надав. 
Слід зазначити, що в апеляційної скарги апелянт зазначає, що в судовому засіданні 11.12.2025, в якому вирішувалося питання про призначення експертизи і зокрема визначалася експертна установа, був відсутній представник відповідача, який ніби то прохав суд відкласти засідання через його хворобу. 
Проте, згідно протоколу судового засідання від 11.12.2025 вбачається, що в засіданні був представник ТОВ АФ «ЧБГ» Сова В.В., яка заперечувала проти призначення експертизи. 

Щодо правомірності зупинення провадження на час провадження експертизи колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.
Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції також враховує, що рішення у конкретній справі приймається господарським судом за результатами дослідження безпосередньо цим судом належних і допустимих доказів, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи.
Виходячи із принципу диспозитивності господарського судочинства, місцевий господарський суд наділений виключною компетенцією щодо оцінки доказів при розгляді справи по суті. Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів у судовому процесі, з врахуванням сукупності всіх обставин. У випадку, якщо суд дійде висновку, що для надання оцінки певним обставинам справи необхідні спеціальні знання, суд вправі призначити судову експертизу.
Під час розгляду справи суд першої інстанції повинен діяти незалежно та неупереджено, здійснюючи оцінку доказів відповідно до своїх внутрішніх переконань, безпосередньо, повно, всебічно, об`єктивно в їх сукупності, керуючись законом. Надання судом апеляційної інстанції вказівок щодо достовірності та належності тих чи інших доказів може бути розцінено як втручання у компетенцію суду першої інстанції, що не узгоджується з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В господарському процесі суд, сторони, інші учасники можуть здійснювати ті дії, які передбачені господарськими процесуальними нормами. Роль і значення процесуальної форми полягає в тому, щоб забезпечити захист існуючих прав сторін та гарантувати винесення законних і обґрунтованих рішень.
Господарський процес являє собою єдність процесуальних прав і обов`язків господарського суду, сторін та інших учасників процесу. Процесуальна форма є нормативно встановленим порядком здійснення правосуддя.
Тобто, переглядаючи ухвалу про призначення експертизи, суд апеляційної інстанції надає оцінку відповідності чи невідповідності такої процесуальної дії вимогам чинного законодавства.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27.10.1993 ( n. 33 ), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 ( n. 38 ) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні справедливого балансу між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.
Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, без якого змагальність як принцип не існує. Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.
У рішенні Європейського суду з прав людини Дульський проти України від 01.06.2006 ( заява № 61679/00 ), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та визначає строк для їх отримання.
В силу ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність та допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Отже, керуючись наведеними принципами, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність для з`ясування дійсних правовідносин між сторонами призначення у справі судової експертизи, яка поряд з іншими доказами надасть йому можливість повно, всебічно та об`єктивно перевірити всі обставини справи, на які посилаються учасники та вирішити визначені ст. 237 Господарського процесуального кодексу України питання, що є необхідним для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Враховуючи викладене, а також те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія погоджується з наявністю правових підстав для призначення судової експертизи у даній справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а висновок суду першої інстанції про призначення у даній справі судової експертизи є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ Агрофірми «ЧБГ» (вх.№ 2776П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25 залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.12.2025 у справі № 917/1764/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 23.02.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко