Справа № 175/1312/26
Провадження № 1-кп/175/63/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2026 року      селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 , 
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025042210001814 за обвинувальним актом відносно: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Губиниха, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянин України, пенсіонер, одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Судом встановлено, що 27.11.2025 о 12:00 годині водій ОСОБА_4 , керуючи, технічно справним автомобілем «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині дороги без назви в напрямку вулиці Червоної в селі Любимівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області.
Під час руху ОСОБА_4 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не врахувавши габарити свого транспортного засобу, при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_5 , яка рухалась попереду автомобіля в попутному напрямку, яку він об`єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого, в районі будинку АДРЕСА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритих багатоуламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третині зі зміщенням уламків, забійної рани по передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки проекції переломів, які згідно висновку експерта відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-б, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6. 
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, 
що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
- п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Матеріальну шкоду потерпілій відшкодував, зробив належні висновки для себе. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 надала заяву про розгляд без участі, просила суд суворо обвинуваченого не карати, в тому числі не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Показання обвинуваченого щодо скоєння кримінального правопорушення не містять протиріч і підтверджують повністю обставини пред`явленого обвинувачення.
За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_4 у пред`явленому обвинувачені доведеною повністю.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання 
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень та буде достатнім для його виправлення. 
Разом тим, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
З огляду на те, що метою покарання є не лише кара, а й виправлення засудженого, а також враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, наявність обставин, що пом`якшують покарання, позицію потерпілого, згідно з якою виправлення особи можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, а також позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, який просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. У зв`язку з цим, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою на період іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. 
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався. 
Цивільний позов відсутній.
Процесуальні витрати слід вирішити в порядку, передбаченому ст. 124 КПК України.
Згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 01.12.2025 року, арешт, накладений шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування автомобіля «RENAULT KANGOO» р.н. НОМЕР_1 , підлягає скасуванню. 
Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. 
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 01.12.2025 року шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, а саме: автомобіля «RENAULT KANGOO» р.н. НОМЕР_1 - скасувати. 
Речові докази: 
- автомобіль «RENAULT KANGOO» р.н. НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_6 , за належністю. 
Стягнути з  ОСОБА_4  витрати на загальну суму 3565,60 грн, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в дохід держави. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 12 лютого 2026 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя:          ОСОБА_1