Справа №479/1722/25
Провадження №2/479/318/26
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
(заочне)
08 квітня 2026 року        смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді     Репушевської О.В.;
за участі: секретаря судового засідання   Мардар Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №479/1722/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зміну розміру аліментів,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача ОСОБА_3 ,
третя особа Савранський відділ державної виконавчої служби у 
Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального
управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до відповідача про зміну розміру стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що 03 липня 2017 року Кривоозерським районним судом Миколаївської області її позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , 2013 року народження, у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на день звернення до суду матеріальне становище відповідача змінилось, так як відповідач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, тому позивач просить судовим рішенням змінити розмір аліментів, визначений рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року у твердій грошовій сумі 750 грн., але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2013 року народження у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 
До початку розгляду справи по суті, позивач скористалася своїм процесуальним правом, передбаченим ст.49 ЦПК України, та подала заяву про зміну предмета позову. Згідно з вказаною заявою, позивач уточнила позовні вимоги та просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів.
Позивач в судове засідання не з`явилася, згідно заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, відзив не надали, тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Положеннями ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
? ?Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно положень ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень ст. 79, ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджено даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області 22 травня 2017 року.
Згідно даних рішенням Кривоозерського районного суду встановлено, що з ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини    ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 750 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 23 вересня 2020 року, синові ОСОБА_4 поставлено діагноз: "Ураження слухового апарату з права", протягом 2021 - 2024 стан дитини не покращився, останній хворіє та має діагноз:"Двобічна туговухість" та потребує індивідуального навчання.
За результатами функціонального дослідження, встановлено, що станом на 03 січня 2026 року ОСОБА_4 продовжує хворіти, має проблеми із зором, на підтвердження позивачем надано рецепт на окуляри.
Відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , має стабільний дохід, даний факт підтверджується листом №1920-17317 від 24 березня 2026 року, виданого Державною податковою службою України де зазначено майновий стан і джерело доходів боржника.
Відповідно до положень ч.2 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно положень ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Положення ст.7 СК України зазначає, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Зі змісту положень ст.141 СК України слідує, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно положень ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.184 СК України, тверда грошова сума - це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина 2 цієї статті передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно положень ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до положень ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зміна способу стягнення (з частки на тверду суму або навпаки) є фактично зміною розміру аліментів, оскільки це змінює механізм їх обчислення та кінцевий розмір виплат.
Таким чином, за положень ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Неповнолітньому сину сторін на теперішній час виповнилося 12 років, а тому він має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною та такою, де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко не достатнім для дітей відповідного віку. За цих обставин, суд погоджується з тим, що витрати позивача на утримання неповнолітньої дитини, якій виповнилося 12 років, який постійно хворіє, є значно вищими, ніж вона їх може забезпечити (лікування, харчування, одягання, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку).
Крім того, суттєво збільшився розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років в період часу з 03 липня 2017 року, на день ухвалення Кривоозерським районним судом рішення про стягуваних аліментів, коли прожитковий мінімум на неповнолітнього сина сторін тоді віком до 6 років був встановлений в розмірі 1492,00 грн., до теперішнього часу, коли прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 3076 грн.. Ця обставина є також загальновідомою, а тому не підлягає доказуванню.
Отже, розмір аліментів, визначений рішення суду від 03 липня 2017 року у розмірі 750 грн. щомісячно є недостатнім для утримання дитини та забезпечення їй належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду, лікування та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.
Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі за №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року.
Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають із застосуванням щомісячної індексації цього розміру, дійсно свідчать про те, що визначення аліментів на дитину у частці від заробітку (доходу) батька буде сприяти захисту інтересів сина сторін по справі.
Положенням п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що "в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом за №3477 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі".
Відповідно до положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Згідно положень ст.5 "Рівноправність подружжя" Протоколу за №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України за №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до положень ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України за №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно положень ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).
Також, положення ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Так, ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни, раніше встановленого розміру аліментів, за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів, шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України - зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Правова позиція ВСУ у справі за №143цс 13 від 05 лютого 2014 року).
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.
Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, яка має вади зі здоров`ям, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а тому змінює спосіб стягнення аліментів, що вже стягуються за рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з твердої грошової суми в розмірі 750 грн. щомісячно, на 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку.
Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна, на думку суду, забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток хлопчика.
Задовольняючи вимоги позивачки саме в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, суд враховує стан здоров`я сина ОСОБА_4 , стан здоров`я та матеріальне становище відповідача - платника аліментів, який є військовослужбовцем, отримує певний дохід і здатен, на думку суду, утримувати сина у вказаному розмірі.
В той же час, суд зауважує, що розмір аліментів, визначений цим рішенням, не вважається незмінним. Так, в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (ч.1 ст.192 СК України).
Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").
На підставі ст.141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1 211,20 грн..
Керуючись ст. ст. 7, 180, 182 -184, 141, 150, 192 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зміну способу стягнення аліментів,- задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року, у справі за №479/472/17, з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 на утримання дитини:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 750 грн. щомісячно та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Після набрання рішення у даній справі законної сили виконавчий лист, виданий Кривоозерським районним судом Миколаївської області у справі за №479/472/17- відізвати.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь держави судові витрати у розмірі 1211, 20 грн..
Відповідно до положень ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя :