Справа № 466/892/25 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н. Л. 
Провадження № 22-ц/811/2382/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника Львівської міської ради – Гузюк Н.І., 
Сухорського М.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою,
ВСТАНОВИЛА:
Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у зв`язку з користуванням земельною ділянкою площею 0,0200 га кадастровий номер 4610137500:02:005:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів.
В обґрунтування позову покликається на те, що вказана ділянка належить Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам.
Вказує, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру від 25.10.2024 № НВ-9951813282024, дата державної реєстрації земельної ділянки – 21.02.2020, що і є датою її формування. Ухвалою Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5974 «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 » надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0200 га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) на АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі за рахунок земель житлової та громадської забудови. Ухвалою Львівської міської ради щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в користування (оренду) ОСОБА_1 земельної ділянки 0,0200 га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) на АДРЕСА_1 не приймалося. Спеціалістами відділу державного контролю за використанням та охороною земель м.Львова управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради 22.02.2024 проведено обстеження земельної ділянки та складено акт за №46, який був скерований відповідачу листом-повідомленням від 27.02.2023 №2412-вих-22798. Цим актом встановлено, що відповідач фактично використовує земельну ділянку площею 0,0200 га з кадастровим номером 4610137500:02:005:0013 на АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідач не будучи ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України). Відповідач фактично користувався земельною ділянкою без плати за землю у період з 01.01.2021 до 31.12.2024. Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, які підтверджують право користування наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір коштів за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) на АДРЕСА_1 за період з 01.01.2021 до 31.12.2024 становить 106 965,36 грн. 
В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 22 038,06 грн за користування відповідачем земельною ділянкою за період з 01.01.2021 до 27.11.2021, у зв`язку із укладенням між сторонами 31.01.2025 Договору № 22016 про відшкодування втрат від недоотримання коштів за користування земельною ділянкою площею 0,0200 га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого сторони погодили сплату ОСОБА_1 в термін до 30.03.2025 на рахунок місцевого бюджету 87 279,67 грн за користування земельною ділянкою за період з 28.11.2021 по 31.01.2025.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.06.2025 у задоволенні позову Львівської міської ради – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 3028,00 грн сплаченого при поданні позову судового збору.
Рішення суду оскаржила Львівська міська рада, подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відповідач не будучи ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України). Відповідач фактично користувався земельною ділянкою без плати за землю. Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.01.2021 до 31.12.2024. Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, які підтверджують право користування наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір коштів за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) на АДРЕСА_1 за період з 01.01.2021 до 27.11.2021 становить 22 038,06 грн. Відтак, сума недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання вказаної земельної ділянки без належної правової підстави складає 22 038,06 грн.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Львівської міської ради – Гузюк Н.І. підтримала апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_1 заперечив проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1319 га, кадастровий номер 4610137500:02:005:0013, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Львова та є комунальною власністю Львівської міської ради.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.10.2024 № НВ-9951813282024, земельна ділянка за кадастровим номером 4610137500:02:005:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 21.02.2020.
Відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі під літерою «Б» загальною площею 106,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (номер об`єкта в РПВН 20609842) на підставі договору дарування нежитлової будівлі, серія та номер: 3-1210, виданого 07.04.2012, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2024 №401142584.
Ухвалою Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5974 «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 » ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0200 га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) на АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Спеціалістами відділу державного контролю за використанням та охороною земель м.Львова управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради 22.02.2023 проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,0200га за кадастровим номером 4610137500:02:005:0013, для обслуговування нежитлової будівлі за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки №46 від 22.02.2023.
Ухвалою Львівської міської ради №5689 від 28.11.2024 затверджено ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надано земельну ділянку площею 0,0200 га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) на АДРЕСА_1 в оренду на 5 років. Зобов`язано ОСОБА_1 в 6-місячний строк укласти з Львівською міською радою Договір оренди землі та Договір про відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою в розмірі орендної плати за останні три роки від дати прийняття цієї ухвали.
На виконання прийнятого рішення 31.01.2025 між Львівською міською радою та ОСОБА_1 укладено Договір оренди земельної ділянки (серія та номер: Ш-4923) строком на 5 років – до 31.01.2030, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Того ж дня (31.01.2025) між Львівською міською радою та ОСОБА_1 укладено Договір № 22016 про відшкодування втрат від недоотримання коштів за користування земельною ділянкою площею 0,0200га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого сторони погодили сплату ОСОБА_1 в термін до 30.03.2025 на рахунок місцевого бюджету 87 279,67 грн за користування земельною ділянкою за період з 28.11.2021 по 31.01.2025.
Такі кошти бути сплачені ОСОБА_1 28.03.2025, що підтверджується квитанцією про оплату.
Звертаючись до суду із даним позовом, Львівська міська рада просила стягнути із ОСОБА_1  відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2021 до 27.11.2021 в сумі 22 038,06 грн.
У статті 13 Конституції України зазначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України (далі – ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) виклала правовий висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомо ще за часів Давнього Риму (superficies solo cedit – будівництво приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він передбачений як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація – будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.
Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто, крім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, інакше вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).
У частині першій статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд керується тим, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
У справі, яка переглядається, встановлено, що 18.11.2015 за ОСОБА_1 на підставі договору дарування зареєстровано право власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 106,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 0,0200 га з кадастровим номером 4610137500:02:005:0013, яка є власністю територіальної громади м. Львова. Реєстрація земельної ділянки проведена 21.02.2020.
Встановлено, що ОСОБА_1 не сплачував плату за користування зазначеною земельною ділянкою, незважаючи на те, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна він став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, у розмірі 106 965,36 грн за період з 01.01.2021 до 31.12.2024.
Після звернення Львівської міської ради до суду із цим позовом, між нею та ОСОБА_1 31.01.2025 укладено Договір оренди земельної ділянки (серія та номер: Ш-4923) строком на 5 років – до 31.01.2030, та Договір № 22016 про відшкодування втрат від недоотримання коштів за користування земельною ділянкою площею 0,0200га (кадастровий номер 4610137500:02:005:0013) за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого сторони погодили сплату ОСОБА_1 в термін до 30.03.2025 на рахунок місцевого бюджету 87 279,67 грн за користування земельною ділянкою за період з 28.11.2021 по 31.01.2025.
Так, кошти в розмірі 87 279,67 грн бути сплачені ОСОБА_1 28.03.2025, що підтверджується квитанцією про оплату.
Однак, період з 01.01.2021 по 27.11.2021 не охоплений умовами договору № 22016.
Враховуючи, що відповідач у зазначений період користувався земельною ділянкою без укладення договору оренди та не здійснював оплату за таке користування, з нього підлягають стягненню на користь Львівської міської ради кошти в розмірі 22 038,06 грн на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Висновки суду першої інстанції про те, що вимога про стягнення коштів в розмірі 22 038,06 грн за період з 01.01.2021 по 27.11.2021 суперечить ухвалі Львівської міської ради №5689 від 28.11.2024, договорам оренди і про відшкодування втрат від недоотримання коштів за користування земельною ділянкою від 31.01.2025 та вимогам п. 6.3 Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді, затвердженого ухвалою №1995 7- мої сесії 7-го скликання Львівської міської ради від 25.05.2017, є помилковими. 
Суд першої інстанції не звернув увагу, що п. 6.3 Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді, затвердженого ухвалою №1995 7-мої сесії 7-го скликання Львівської міської ради від 25.05.2017 стосується розділу 6 Укладення договорів про відшкодування втрат від недоотримання коштів за користування земельною ділянкою на підставі ухвали міської ради, і не врегульовує питання кондикційних зобов`язань в частині стягнення безпідставно збережених коштів в судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України з фактичного користувача земельної ділянки з дати набуття об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на такій земельній ділянці.
Твердження районного суду про те, що позивач у повному обсязі погодився на врегулювання всіх питань щодо передачі земельної ділянки в оренду та відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою у спосіб, визначений договорами від 31.01.2025 щодо даної справи також є помилковими, оскільки позовна заява Львівською міською радою була подана за вказаний період ще до укладення договору відшкодування №22016 від 31.01.2025 та до укладення договору оренди землі від 31.01.2025 № Ш-4923.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову Львівської міської ради.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкоюза період з 01.01.2021 до 27.11.2021 у розмірі22 038,06 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 03.04.2026

Головуючий 

Судді