Справа № 138/2241/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді -     Шепетко І.О.,
за участю секретаря судового засідання -  Фітаса А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №981734 від 15.10.2021 у розмірі 18 700,45 грн., та понесені ним по справі судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 981734, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кошти в розмірі 5500,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.
Зазначили, що позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує.
23.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 23/02/2022/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників, в тому числі за кредитним договором № 981734.
10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 10-01/2023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передає (відступає) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» приймає належні ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників, в тому числі за кредитним договором № 981734.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №981734 від 15.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 18700,45 грн, з яких: 
1) Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5500,00 грн. 
2) Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13200,00 грн.;
3) нараховані 3% річних - 0,45 грн.
Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги на відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ні на рахунки попередніх кредиторів.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2025 по справі №138/2241/25 передано цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за підсудністю.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025, головуючим суддею визначено Шепетко І.О.
Ухвалою суду від 26.09.2025 позовну заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків. 02.10.2025 вказані в ухвалі недоліки були усунуті.
06.10.2025 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
31.10.2025 на адресу суду від відповідачки надійшли пояснення по справі, в яких остання просила у задоволені позову відмовити.
В обґрунтування поданого зазначила, що в додатках до позовної заяви наявна роздруківка з інформацією від первісного кредитора позивачу, яка підтверджує факт видачі на банківські картки клієнтів онлайн-позик, право вимоги яких відступлено позивачу.
Також, позивачем долучено до матеріалів справи Додаток № 2 до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023, який є додатком до основного документу, яким позивач підтверджує його право вимоги до відповідача.
У вказаних документах міститься наступна інформація щодо тисячі позичальників: ідентифікаційні коди, прізвища імена по-батькові, номери договорів позики, та номери транзакцій.
Отже вважає, що дії позивача свідчать про порушення вимог Законів України «Про захист персональних даних» та «Про банки і банківську діяльність», оскільки було безпідставно розповсюджено персональні дані та відомості, що становлять банківську таємницю третіх осіб. Такі дії є незаконними, порушують право на захист конфіденційної інформації. Якщо позивач долучив до цієї позовної такий документ, то відсутні гарантії щодо того, що персональні дані відповідачки не опинилися у володінні інших третіх осіб. Тому, вказані докази є недопустимими та неналежними, які в жодному разі не можуть слугувати доказом по даній справі.
Підсумовуючи зазначила, що основні докази, якими позивач підтверджує факт укладання відповідачкою кредитного договору та виникнення у нього права вимоги за таким боргом - є недопустимими та неналежними, оскільки грубо порушують вимоги Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Також просила врахувати її важкий матеріальний стан та наявність інвалідності І групи, отриманої внаслідок контузій та травми хребта.
07.11.2025 до суду надійшло клопотання позивача про витребування від АТ КБ «Приватбанк» інформації:
- чи видавалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) картка № НОМЕР_2 ;
- докази зарахування на картку № НОМЕР_2 кредитних коштів у сумі 5500,00 грн., які 15.10.2021 були на неї перераховані згідно Договору позики №981734, а саме витребувати виписки по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за номером картки № НОМЕР_2 за період з 15.10.2021 по 14.11.2021;
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_2 , в тому числі, але не виключно, прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти) та інші відомості про власника вказаної картки;
- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період з 15.10.2021 по 14.11.2021;
- інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що на підтвердження видачі кредитних коштів за Договором до позовної заяви було додано довідку ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 19.03.2025, відповідно до якої 15.10.2021 відбулось перерахування грошових коштів у сумі 5 500,00 грн. від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ОСОБА_1 на ЕПЗ номер НОМЕР_2 , реквізити якої було власноруч зазначено відповідачем при заповненні форм на сайті Кредитодавця.
Ухвалою суду від 02.12.2025 клопотання представника задоволено та витребувано зазначену інформацію.
28.01.2026 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана інформація.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява відповідачки про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити позивачу у їх задоволенні.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що 15.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №981734, згідно умов якого позикодавець зобов`язався передати у власність позичальнику грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Згідно п.2 даного договору, сума позики становить 5 500,00 грн.; строк позики 30 днів; базова процентна ставка з другого дня користування позикою 2,00%, дата повернення позики 14.11.2021; орієнтовна загальна вартість позики у гривнях 7150,00 грн.
Пунктом 6 договору визначено, що підписанням цього договору позичальник підтвердив наступне: позичальник ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику.
Цей договір укладено в електронній формі, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором ekUtV6cl51.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з ч. 4, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію "у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На підтвердження видачі кредитних коштів за Договором до позовної заяви було додано довідку ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 19.03.2025 за вих. №КД -000019404/ТНПП, відповідно до якої 15.10.2021 відбулось перерахування грошових коштів у сумі 5 500,00 грн. від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ОСОБА_1 на ЕПЗ номер НОМЕР_2 , реквізити якої було власноруч зазначено відповідачем при заповненні форм на сайті Кредитодавця.
Також відповідно до інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду від 02.12.2025, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 , і на цей номер відправлялась інформація про підтвердження операцій. Також повідомили, що по рахунку № НОМЕР_2 було зарахування коштів на суму 5 500,00 грн. від 15.10.2021. Додатково надано виписку по рахунку № НОМЕР_2 за період з 15.10.2021 по 14.11.2021.
Тобто факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником   ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Договором передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. Для пролонгації на пільгових умовах, відповідно до п. 2.3.1.1., позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строків кредитування позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
З розрахунку заборгованості по договору №981734 від 15.10.2021, виданому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що загальна заборгованість відповідача первинному кредитору за період з 15.10.2021 по 12.02.2022 становила 18 700,00 грн., з яких 5 500,00 - заборгованість за тілом кредиту, 13 200,00 грн. - заборгованість по процентам.
23.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №23/02/2022/1, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №981734 у загальному розмірі 18 700,00 грн., що складається з 5500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13 200,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. 
У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту №981734 від 15.10.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником, яким є ОСОБА_1 у загальному розмірі 18 700,00 грн., що складається з 5500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13 200,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 0,45 грн. - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦКУ. Дана сума заявлена позивачем до стягнення. 
За положеннями п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, суд констатує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №981734 від 15.10.2021.
Так, статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)
Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 5500,00 грн. 
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками та 3% річних.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача.
Так з розрахунків заборгованості, наданих як первинним кредитором так і факторами вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 981734 від 15.10.2021 становить 18 700,45 грн., з яких 5 500,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 13 200,00 грн. -заборгованість за процентами, 0,45 грн -3% річних, нараховані за період з 23.02.2022 по 23.02.2022.
З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунку заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст.13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання контррозрахунку відповідачка не скористалась. Також нею не оспорювався факт отримання кредитних коштів та розмір кредиту. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».
Щодо посилання відповідачки на недопустимість та неналежність доказів переходу права вимоги до позивача через надання не знеособленого реєстру прав вимоги, суд зазначає таке: предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитом. Спірним питанням, яке постало перед судом було питання чи був укладений договір позики, чи були перераховані кошти позичальнику, і чи здійснювалась оплата заборгованості за кредитом та розмір такої заборгованості. Також суд повинен був дослідити законність процедури набуття права вимоги у позивача до відповідача.
Суд констатує, що позивач належними та допустимими доказами довів укладення між відповідачкою та первинним позикодавцем Договору позики, а також підтвердив права вимоги:
- договором факторингу №23/02/2022/1 від 23.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал», платіжним дорученням №189 від 23.02.2022, Актом приймання-передавання Реєстру Боржників за договором факторингу, реєстром боржників та відповідним витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №23/02/2022/1 від 23.02.2022;
- - договором №10-01/2023 від 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр», актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за договором №10-01/2023 від 10.01.2023, реєстром боржників та відповідним витягом з Реєстру боржників до договору №10-01/2023 від 10.01.2023.
Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 981734 від 15.10.2021 в загальному розмірі 18 700,45 грн., з яких 5 500,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 13 200,00 грн. -заборгованість за процентами, 0,45 грн - 3% річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З матеріалів справи вбачається, що позивач користувався правовою допомогою, в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн позивачем до суду надано наступні докази: договір про надання правової допомоги № 02-09/2024-від 02.09.2024, тарифи на послуги, заявку на надання юридичної допомоги №3, витяг з Акту про надання юридичної допомоги №11 та платіжну інструкцію №0538200000 від 16.07.2025.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Крім того, Верховний Суд свого часу зазначав, що «… суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу … дійшовши висновку про неспівмірність розміру витрат на правничу, суди першої та апеляційної інстанцій не визначили розмір судових витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований» (пункти 81 та 82 постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21).
Виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є неспівмірними складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 гривень за розгляд справи у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 141,263,264,265,268 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 598, 599, 610, ч. 2 ст.1050,1054 ЦК України, суд,-
у х в а л и в :
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість в загальній сумі 18 700,45 (вісімнадцять тисяч сімсот гривень 45 копійок) грн., що складається із заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 5 500,00 (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн., суми заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 13 200,00 (тринадцять тисяч двісті гривень 00 копійок) грн., 0,45 (нуль гривень 45 копійок) грн. - 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»судовий збір в розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) грн. та витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 копійок) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення.
Дата складання повного тексту рішення суду - 10.02.2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя           І.О. Шепетко