П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.02.2026  	Справа №607/3297/26 Провадження №3/607/1598/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Воробель Н.П., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №2 Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не працює, 
за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), 

встановила:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №425407 від 29.01.2026, 04.01.2026 о 10:50 ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 , 1988 р.н., чим міг завдати їй шкоду психологічному чи фізичному здоров`ю.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 268 КУпАП справу слід розглянути у відсутності ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити таке:
відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП). 
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон), домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненому, до матеріалів справи долучено такі докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №425407 від 29.01.2026, у якому викладено обставини вчинення правопорушення, а також містяться пояснення ОСОБА_1 про те, що в нього виник конфлікт із матір`ю. Зазначив, що більше такого не повториться;
- рапорт, зареєстрований 04.01.2026 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) відділу поліції №2 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за №98, відповідно до якого 04.01.2026 о 10:52 зі служби «102» надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , син знайомої виганяє маму з будинку та з неповнолітніми друзями розпивають спиртні напої, між ними є дві дівчини. ЕМД не потрібно. Прибувши на місце події: АДРЕСА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 повідомила про те, що сусід ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_3 . До приїзду працівників поліції ОСОБА_1 покинув місце події, а в ОСОБА_3 відібрано письмове пояснення;
- пояснення ОСОБА_3 від 04.01.2026, згідно з якими вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із сином ОСОБА_1 , який постійно вживає алкогольні напої, агресивно себе поводить та виганяє її з дому. Сьогодні 04.01.2026 її син в стані сп`яніння виражався нецензурною лайкою, погрожував розправою та штовхав. Коли почув, що сусідка викликала поліцію, син втік з дому. Куди саме побіг, їй не відомо;
- світлокопію паспорта громадянина України ОСОБА_1 .
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 . Водночас зі змісту рапорту та письмових пояснень убачається, що ОСОБА_2 є сусідкою, яка повідомила на лінію «102» про подію, тоді як матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_3 . Саме ОСОБА_3 надала письмові пояснення про конфлікт із сином.
Отже, у протоколі потерпілою зазначено ОСОБА_2 , яка, як встановлено матеріалами справи, є сусідкою, а не членом сім`ї чи особою, з якою ОСОБА_1 перебуває у сімейних або родинних відносинах.
З аналізу п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можна дійти висновку, що домашнє насильство не може вчинятися відносно сусідки як особи, яка не перебуває з правопорушником у передбачених законом відносинах.
Також матеріали справи не містять жодного доказу вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , яка у протоколі зазначена як потерпіла.
Із рапорту вбачається, що ОСОБА_2 є лише заявницею, яка повідомила про подію на лінію «102». Даних про вчинення щодо неї будь-яких насильницьких дій, а також про заподіяння їй шкоди, матеріали справи не містять.
Крім того, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинено психологічне насильство, яким «могла бути завдана шкода психологічному чи фізичному здоров`ю». Водночас згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону психологічне насильство передбачає діяння, що спричинили побоювання за безпеку, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю. Шкода фізичному здоров`ю пов`язується з фізичним насильством, а не з психологічним.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Натомість у протоколі зазначено, що шкода «могла бути завдана», що не відповідає диспозиції статті, оскільки законом передбачено настання фактичних наслідків.
Водночас згідно зі ст. 251 КУпАП на працівників поліції, як на осіб, які відповідно до ст. 255 КУпАП уповноважені на складення протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 173-2 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП, мають бути додані до протоколу, та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
Письмові пояснення ОСОБА_4 не містять відомостей про заподіяння їй шкоди психічному чи фізичному здоров`ю в розумінні закону. 
Відеозапису події або інших об`єктивних доказів до матеріалів справи не долучено.
За таких обставин суд доходить висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 247, 251, 252, 254, 255, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановила:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя	Н. П. Воробель