Справа № 683/2987/25
1-кп/683/130/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинів Хмельницької області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №42017150410000063 від 08 лютого 2017 року по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Балта Одеської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на час розгляду діючий військовослужбовець, солдат, водій-електрик радіовідділення радіовзводу роти зв`язку тилового командного пункту військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,

встановив:

 
ОСОБА_4 , будучи громадянином України, начальником служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконувати накази командирів (начальників) військової частини і те, що відданий йому наказ є законним, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, в умовах дії особливого періоду, будучи попереджений про відповідальність за відмову виконати наказ командира (начальника), 07 грудня 2016 року, отримавши припис на вибуття з військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , відповідно до якого 08 грудня 2016 року мав прибути до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , однак 08 грудня 2016 року не виконав наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 07 грудня 2016 року №293 про вибуття до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), для подальшого проходження військової служби так і до визначеного місця служби не прибув, тобто не виконав наказ командира без поважних причин.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у іншому умисному невиконанні наказу - непокорі, вчиненій в умовах особливого періоду, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 402 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, розкаялась у скоєному та повідомив, що в грудні 2016 року командування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , де він займав посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту, під підпис ознайомило його з наказом про вибуття із даної військової частини та припис на прибуття у військову частину НОМЕР_3 , куди він не прибув в силу різних особистих життєвих обставин. На даний час він являється діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , просив надати йому можливість продовжувати військову службу.
Незалежно від показань обвинуваченого, його винуватість об`єктивно підтверджується дослідженими судом матеріалами службового розслідування по факту неприбуття до нового місця служби майора ОСОБА_4 , зокрема: витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07 грудня 2016 року за №293 про виключення ОСОБА_4 з 07 грудня 2016 року із списків особового складу частини, усіх видів забезпеченння та вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ; повідомленнями військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 08 грудня 2016 року, від 09 грудня 2016 року та від 12 грудня 2016 року про те, що майор ОСОБА_4 , призначений на посаду начальника служби РХБЗ військової частини - польова пошта НОМЕР_3 наказом Командувача ПС ЗСУ від 01 листопада 2016 року №453, у встановлений час (08 грудня 2016 року) до нового місця служби не прибув; доповіддями посадових осіб військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 09 грудня 2016 року та 12 грудня 2016 року про встановлення місця знаходження майора ОСОБА_4 в м. Старокостянтинові та відмову останнього прибути у військову частину - польова пошта НОМЕР_2 або вибути у військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , мотивуючи необхідністю вирішення незрозумілих особистих проблем; актом службового розслідування по факту неприбуття до нового місця служби майора ОСОБА_4 , яким підтверджено його відмову виконувати вищевказані накази командування; витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 16 грудня 2016 року за №385 про результати службового розслідування по факту неприбуття до нового місця служби майора ОСОБА_4 .
Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразились у іншому умисному невиконанні наказу - непокорі, вчиненій в умовах особливого періоду, доведена, тому його дії за ч. 3 ст. 402 КК України кваліфіковані правильно.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на час судового розгляду - діючий військовослужбовець, має на утриманні одну неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину визнаються судом обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 .
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Разом з тим, беручи до уваги наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , де він зарекомендував себе позитивно, бажає продовжити військову службу, а також того, що покарання має на меті не лише кару, а передусім виправлення особи, суд прийшов до висновку про достатнє призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний термін, котрий визначено у санкції інкримінованого кримінального правопорушення.
За вищевказаних обставин суд прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та вважає достатнім його звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Процесуальні витрати (витрати на залучення експертів) відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя