ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/34036/21 Суддя (судді) першої інстанції: Мінаєва Катерина Володимирівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Чаку Є.В., 
суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 16 травня 2025 року адміністративний позов задовольнив.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що твердження про те, що позивач не є автомобільним перевізником не відповідають дійсності. Апелянт вказав, що позивачем не було вчинено всіх можливих дій на отримання кореспонденції від Укртрансбезпеки, позивач мав вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості для своєчасного отримання кореспонденції. На переконання апелянта у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення постанови, з моменту скоєння правопорушення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 04.09.2021 о 14:05 на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса інспекторами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки був зупинений для перевірки транспортний засіб MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , та INTER CARS, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 .
Водій транспортного засобу надав до перевірки: свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (тягача та напівпричепа); товарно-транспортну накладну, посвідчення водія.
Результати перевірки оформлено Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №0065144 від 04.09.2021, у висновках якого зазначено про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відповідно до якого проведено габаритно-ваговий контроль автомобілю MAN TGX 18.480 НОМЕР_1 та причіпу INTER CARS НОМЕР_2 . 
У вказаному Акті зазначено, що транспортний засіб належить ТОВ "ОТП «Лізинг" та ТОВ "Добродія Трейд".
У розділі «пояснення водія про причини порушень» зазначено, що з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився. 
Згідно з довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.09.2021 навантаження на другу ось складає 12,35 тонн.
02.11.2021 Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову №315591 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн до ТОВ "Добродія Трейд" оскільки ним допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, відповідальність за яке передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в межах спірних правовідносин не виступав автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Спірним у цій справі є питання правомірності стягнення адміністративно-господарських санкцій саме з Товариства та визначення останнього перевізником.
Згідно ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу є автомобільний перевізник.
Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При цьому перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 цього Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Приписами п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначено, що перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно п. 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, колегія суддів виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Судом встановлено, що відповідач визначив суб`єктом правопорушення ТОВ "Добродія Трейд".
У позовній заяві ТОВ "Добродія Трейд" зазначило, що не є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст. 60 Закону України №2344-ІІІ, оскільки таку відповідальність має нести саме автомобільний перевізник, а не власник транспортного засобу.
Судом встановлено, що між ТОВ "ОТП Лізинг" (лізингодавець) та ТОВ "Добродія трейд" (лізингоодержувач) укладено Рамковий договір фінансового лізингу №5499-FL від 20.09.2019, відповідно до пункту 2.2 якого предмет лізингу передається від лізингодавця лізингоодержувачу окремими частинами предмету лізингу.
Згідно з актом приймання-передачі від 24.10.2019 до протоколу лізингу №7 від 16.10.2019 до Рамкового договору фінансового лізингу №5499-FL від 20.09.2019 лізингодавець передав лізингоодержувачу наступну техніку: 
Автомобіль, Сідловий тягач MAN TGX 18.480, 2013 року виготовлення, серійний НОМЕР_4 - 776280,00 грн;
Автомобіль, Сідловий тягач MAN TGX 18.480, 2014 року виготовлення, серійний №WMA06XZZ9EW192888 - 768120,00 грн. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 30.10.2019 власником зазначене ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ".
Згідно з договором оренди майна №ІВ010421/ор від 01.04.2021, укладеним між ТОВ "Добродія трейд" (орендодавець) та ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ" (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування майно згідно Додатків до цього договору. За пунктами 2.1-2.2 договору №ІВ010421/ор від 01.04.2021 об`єкт оренди надається орендареві для здійснення господарської діяльності. Строк оренди визначається відповідно до актів приймання-передачі об`єкту оренди та відповідно актів приймання-передачі (повернення) об`єктів оренди. Початок користування орендарем об`єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами акту приймання-передачі об`єкту оренди.
Відповідно до акта приймання-передачі від 01.04.2021 до Договору оренди майна №ІВ010421/ор від 01.04.2021 орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкти оренди, зокрема, Автомобіль, Сідловий тягач MAN TGX 18.480 АА8516ОО_інв 206842.
За змістом договору про надання послуг №ІВІ20320/пос ЗАК від 12.03.2020, укладеного між ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ" (виконавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Закотненська" (замовник), виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом строку дії договору надавати плату з використанням техніки наступні послуги: послуги транспортування; послуги перевезення вантажу тощо, а замовник зобов`язується оплачувати надані послуги. За пунктом 3.1 договору №ІВІ20320/пос ЗАК від 12.03.2020 вартість послуг транспортування та перевезення вантажу визначається відповідно до специфікацій, заявок чи ін. додатків до цього договору.
Відповідно до Специфікації до договору про надання послуг №ІВІ20320/пос ЗАК від 12.03.2020 сторони дійшли згоди, що вартість послуг з перевезення сільськогосподарської продукції (с/ культури) з місця завантаження до місця розвантаження з 01.09.2021 становить: за маршрутом Чернігівська область, Чернігівський район, селище міського типу Михайло-Коцюбинське, вулиця Шевченка, буд.2-Б - Одеська обл., ч.Чорноморськ, вул.Сухолиманська, 58 - 810,00 грн (вартість перевезення за 1 тонну вантажу).
Колегія суддів зазначає, що оскільки в матеріалах справи наявні докази на підтвердження передачі позивачу на підставі договору лізингу №5499-FL від 20.09.2019 автомобіля MAN TGX 18.480, 2013 року виготовлення, серійний НОМЕР_4, наявний дозвіл ТОВ "ОТП Лізинг" на передачу в оренду/сублізинг ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ" вказаного автомобіля, а також докази передачі автомобіля позивачем за актом від 01.04.2021 до Договору оренди майна №ІВ010421/ор від 01.04.2021 до ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ", підстави для висновку про те, що позивач у спірних правовідносинах мав статусу автомобільного перевізника у розумінні статей 1, 33 Закону №2344-ІІІ відсутні.
З огляду на викладене позивач не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону №2344-III.
Колегія суддів звертає увагу, що інформація про позивача як автомобільного перевізника не була зазначена у товарно-транспортній накладній.
Натомість саме ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ" зазначене у товарно-транспортній накладній №ДФ000001713 від 03.09.2021 як автомобільний перевізник, що здійснює перевезення вантажу для замовника за договором про надання послуг №ІВІ20320/пос ЗАК від 12.03.2020 - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Закотненська". 
Вказана ТТН була пред`явлена водієм під час перевірки, проте не врахована відповідачем під час винесення спірної постанови.
Окремо слід зазначити, що в Акті проведення перевірки №307761 від 04.09.2021 відсутні будь-які пояснення водія про причини порушень, тобто ним жодним чином не повідомлено посадову особу територіального органу Укртрансбезпеки про те, що він здійснює перевезення пасажирів/вантажів транспортом, який перебуває на тимчасовому користуванні у ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ".
Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 Верховний Суд указав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Водночас нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
В іншій постанові Верховного Суду (від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20) Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 280/2150/23 Верховний Суд зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-III, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Отже, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
Слід зазначити, що під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач не досліджував документи, на підставі яких надавалася послуга перевезення вантажу відповідно до товарно-транспортної накладної №ДФ000001713 від 03.09.2021 в контексті визначення особи, яка має правовий зв`язок із перевезенням вантажу та безпосередньо надавала відповідну послугу, а зосередив свою увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб позивача.
Суд не заперечує того, що під час під час здійснення уповноваженими особами Укртрансбезпеки контролю за додержанням перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці здійснення перевірки. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом). Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20.
На важливості такого етапу процедури реалізації повноважень Укртрансбезпеки з притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону № 2344-III, як розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по суті з метою з`ясування дійсних обставин вчинення правопорушення, встановлення належної винної особи (автомобільного перевізника) та притягнення її до відповідальності у випадку винних дій/бездіяльності, наголошував Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі №620/18215/21.
Отож відповідач був зобов`язаний під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в органі Укртрансбезпеки встановити дійсного автомобільного перевізника, проте він цього не здійснив та, як наслідок, протиправно застосував відповідальність до власника транспортного засобу.
Під час розгляду справи відповідач не надав жодного доказу щодо того, що 04.09.2021 автомобільним перевізником було саме ТОВ "Добродія Трейд". Іншими словами, відповідач не спростував доводи позивача про безпідставність застосування до позивача адміністративної відповідальності за встановлене порушення.
Крім того, слід звернути увагу на те, що посадові особи відповідача в Акті перевірки не указали, на підставі яких документально підтверджених доказів ними було визначено автомобільним перевізником саме позивача.
З огляду на зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. У цьому випадку відповідачем не доведено, що позивач в межах спірних правовідносин є автомобільним перевізником в розумінні вимог Закону № 2344-III і, відповідно, що позивач є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Враховуючи доводи апелянта наведені у апеляційній скарзі та встановленні у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
В даному випадку доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 240,238, 240, 311,316, 322 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної служби з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: А.Ю. Коротких

Є.О.Сорочко