МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2026 р.  	№ 400/2225/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005, 	

про	визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містить вимоги:
визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (далі - Комісія або відповідач) у зарахуванні пільгової вислуги років та до стажу служби в органах внутрішніх справ України;
зобов`язати Комісію здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей" до календарної вислуги років в ОВС України, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 30.07.2000 - 19.01.2006; 16.04.2008 - 11.07.2011; 14.11.2011 - 25.06.2013; 25.06.2013 - 06.11.2025, у загальній кількості 06 років 08 місяців 27 днів.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зокрема вказав, що спірна відмова Комісії перешкоджає позивачу реалізувати право на пенсію за вислугу років, призначення якої передбачено пунктом "а" частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262).
Ухвалою про відкриття провадження у справі суд зобов`язав відповідача у строк, встановлений для подання відзиву, подати до суду копію наказу від 06.11.2015 № 321 о/с (про звільнення позивача) та копію довідки про вислугу років позивача, що була видана при його звільненні.
Відповідач вказані документи не подав, позов не заперечив.
Судом встановлено, що 13.02.2025 член Комісії видав довідку № 59/14-2025 (далі - Довідка), в якій вказано, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.08.1997 до 06.11.2015 (дата звільнення зі служби у запас (з постановкою на військовий облік), підстава - підпункт "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 28.07.1991 № 114). У Довідці наявна інформація про вислугу років в ОВС - 18 років 02 місяці 21 день, а також зазначено, що пільгова вислуга років (без урахування календарної) складає 06 років 08 місяців 27 днів. До вислуги років на пільгових умовах зараховані періоди (із зазначенням відповідних посад та підстав для пільгового обчислення), що відповідають вказаним у позовних вимогах. При цьому у Довідці зазначено, що "… періоди проходження служби в ОВС на вищевказаних посадах зараховуються на пільгових умовах до вислуги років тільки для призначення пенсії …".
17.02.2025 представник ОСОБА_1 звернувся до Комісії з адвокатським запитом, в якому просив Комісію "… прийняти рішення: здійснити перерахунок та зарахувати вислугу в пільговому обчисленні ОСОБА_1 … у кількості 06 років, 08 місяців, 27 днів до календарної вислуги років у кількості 18 років, 02 місяців, 21 день, яка дає право на призначення пенсії, сформовану за періоди проходження служби в органах внутрішніх справ, відобразивши це в відповідному наказі по особовому складу …".
Листом від 21.02.2025 № 1/03аз-2025 голова Комісії, з посиланням зокрема на пункти 21, 3 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (далі - Порядок № 393), повідомив представника позивача про те, що зарахування пільгової вислуги років в календарну для отримання працівником права на призначення пенсії на відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 226 законодавством не передбачено. Пільгова вислуга років зараховується працівнику, який має необхідну календарну вислугу років для призначення пенсії, і впливає лише на розмір пенсії. 
Незгода позивача з реакцією відповідача на адвокатський запит стала підставою для звернення до суду.
Ухвалою про відкриття провадження у справі суд запропонував позивачу подати письмові пояснення: щодо фактичних та правових підстав для здійснення відповідачем у 2025 році перерахунку календарної вислуги років, що була визначена у листопаді 2015 року; щодо того, який документ, на думку позивача, має видати відповідач після "зарахування" певних періодів служби на пільгових умовах.
На пропозицію суду позивач не відреагував.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Законом № 2262 (у редакції, що була чинною у листопаді 2015 року) було встановлено, що звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податково міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону (пункт "б" статті 12).
Умовою призначення пенсії за вислугу років вказаним вище особам, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, є наявність на день звільнення вислуги 22 календарних роки та 6 місяців і більше (пункт "а" статті 12).
Статтею 171 Закону № 2262 передбачалося, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пункті 3 Порядку № 393 (в редакції, що була чинною у листопаді 2015 року) викладені норми щодо зарахування одного місяця служби на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій.
На думку позивача, якби відповідач зарахував до вислуги вказані у позові періоди у пільговому обчисленні, ця вислуга становила би більше 18 років 02 місяців 21 дня (як вказано у Довідці) і її було б достатньо для призначення пенсії (22 календарних років та 6 місяців, як визначено пунктом "а" статті 12 Закону № 2262).
На обґрунтування того, що відповідач мав це зробити після отримання адвокатського запиту, позивач послався на висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18:
"1. В цілях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць- 30 календарних днів).
2. Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393".
У цій постанові Верховний Суд вказав: "… передбачені статтею 171 Закону №22620ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років …".
Суд доводи позивача про обов`язковість врахування цих висновків відхилив.
По-перше, у вказаній справі відповідачем був територіальний орган Пенсійного фонду України, і апеляційний суд (постанову якого Верховний Суд залишив без змін) визнав протиправною "… відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугою років згідно п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб…" та зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію. Предмет спору та суб`єктний склад у справі, що розглядається, інші.
По-друге, позивач у справі № 480/4241/18 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України та в подальшому до суду у 2018 році, тобто до змін, що були внесені до Порядку № 393.
Так, з лютого 2022 року у пункті 3 Порядку № 393 викладені норми щодо зарахування одного місяця служби на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії. 
У позові ОСОБА_1 вказує на необхідність застосування норм Порядку № 393 в редакції, чинній "на момент виникнення спірних правовідносин", до внесення у 2022 році змін. Які спірні правовідносини виникли між позивачем і Комісією до лютого 2022 року, у позові не вказано. 
Обставини, що викладені ОСОБА_1 у позові, взагалі не доводять існування будь-якого спору між ним і Комісією. Суд пропонував позивачу пояснити, який документ та у зв`язку з якими обставинами має надати відповідач за результатами перерахунку та зарахування, вимоги про здійснення яких заявив позивач. Пояснення, про що вказано вище, не були надані.
Суд зазначив, що затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 № 3-1 "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"" (далі - Порядок № 3-1) встановлено, які документи додаються до заяви про призначення пенсії, зокрема - подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (додаток 7 до цього Порядку); витяги з наказів про звільнення та (або) виключення зі списків особового складу (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню) або їх копії; розрахунок вислуги років для призначення пенсії / виписка з розрахунку вислуги років для призначення пенсії або їх копії (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню); грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (додаток 8 до цього Порядку).
Якщо, на думку позивача, у нього є право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262 (набуте ще у листопаді 2015 року), то він мав звернутися з відповідною заявою до уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, до функцій якого, згідно із Порядком № 3-1, належать оформлення всіх необхідних документів і власного подання про призначення пенсії, ознайомлення з цим поданням особи, якій оформлюється пенсія, і направлення документів до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Спір про обчислення вислуги років, у разі звернення позивача із заявою про призначення пенсії, міг би виникнути або у випадку відмови уповноваженого структурного підрозділу в оформленні та направленні документів (бездіяльності цього підрозділу), або у випадку відмови територіального органу Пенсійного фонду України в призначенні пенсії. 
Стосовно доводів позову про застосування норм Порядку № 393 в редакції до лютого 2022 року суд вказав таке.
У постанові від 19.06.2025 у справі № 420/24984/23 (справа, на яку ОСОБА_1 вказав у позові) Верховний Суд вказав:
"… 25. Суд, на підставі аналізу чинного законодавства, вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років, які стосуються колишніх поліцейських:
- вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ;
- вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
26. На час звільнення позивача зі служби (квітень 2021 року) діяла редакція пункту 3 Порядку №393, яка визначала види служби, які зараховуються, зокрема, поліцейським, на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років.
27. Разом з тим, постановою № 119, яка набрала чинності 19.02.2022, до Порядку №393 внесені зміни, відповідно до яких Порядок №393 доповнено пунктом 2-1 такого змісту: "Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови".
28. Пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
29. Отже, пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються, зокрема, поліцейським на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.
30. Правове регулювання права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон № 2262-ХІІ, так і Порядок № 393 (в редакції постанови № 119) виникнення, зокрема, в колишнього поліцейського права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому.
31. Розглядаючи питання розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, слід взяти до уваги, що різні аспекти дії закону у часі неодноразово досліджувалися Конституційним Судом України.
Зокрема, у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
32. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
33. У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
34. Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
35. Якщо під час вирішення суб`єктом владних повноважень певного питання (в даній справі щодо наявності підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років), до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
36. Такого ж висновку, вирішуючи можливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акта, який зазнав змін з моменту звернення позивача до суб`єкта владних повноважень, до моменту прийняття останнім рішення за результатами розгляду такого звернення, дійшов Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16.
37. Крім того, наведений вище висновок правозастосування знайшов свій розвиток та був підтриманий у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23.
38. Постанову № 119 прийнято Кабінетом Міністрів України на реалізацію своїх повноважень та після прийняття такої постанови і стаття 12 Закону № 2262-XII, і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.
39. Так, виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.
40. Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393" усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та Порядком № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.
41. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності постанови № 119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.
42. При цьому, Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого визначальним у спірних правовідносинах є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії. Ураховуючи те, що він звернувся з заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону № 2262-ХІІ у 2023 році, після набрання чинності постановою № 119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.
43. Судами встановлено, що календарна вислуга років позивача складає 16 років 02 місяці 07 днів, а у пільговому обчисленні вислуга років - 32 роки 02 місяці 02 дні.
44. Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо перерахунку вислуги років із зарахуванням пільгової в календарну й, відповідно, щодо підготовки пакету документів для подачі до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII …".
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 19, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна