ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 143/446/25
провадження № 61-14207св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олійник Юлії Андріївни на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст заяви

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування члена сім`ї на утриманні.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, щовона є рідною дочкою ОСОБА_2 .Вона має двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розлучення її батьків у жовтні 2012 року та створення її матір`ю нової сім`ї, вона з дітьми постійно проживала з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 мав три паї та велике господарство, був фінансово забезпеченим. Вони з батьком обробляли землю та вели спільне господарство. Оскільки її сім`я складається лише з неї та двох її дітей, старшій онуці дід ОСОБА_2 замінив батька, водив її у садочок, брав участь у шкільному житті. Оскільки її діти неповнолітні, зокрема меншій дитині лише три роки, вона не мала можливості офіційно працювати, так як здійснювала догляд за дітьми, а тому її утримання та утримання її дітей взяв на себе її батько ОСОБА_2 . Джерелом доходів, які мала вона з дітьми, були лише соціальні виплати для малозабезпеченої сім`ї. Інших доходів вона не мала.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_2 03 березня 2022 року було мобілізовано для проходження військової служби. Після мобілізації батько ОСОБА_2 продовжив її утримувати, зокрема перераховував їй належні йому виплати.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 загинув у зоні бойових дій біля населеного пункту Костромка Херсонської області. 
Вказувала на те, що встановлення факту перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця їй необхідне для отримання матеріальних виплат та інших гарантій з боку держави, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила судвстановити юридичний факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня його смерті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебувала на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня його смерті.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування члена сім`ї на утриманні, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця довелаперебування її на утриманні батька, а саме, що вона проживала з батьком за однією адресою, не мала самостійного доходу, окрім соціальних виплат на дітей та що допомога, яку вона отримувала від батька, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки значно перевищувала її дохід.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування члена сім`ї на утриманні відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування члена сім`ї на утриманні, апеляційний суд виходив із того, що надані заявницею докази не підтверджують ту обставину, що вона перебувала на повному утриманні батька ОСОБА_2 або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Апеляційний суд зазначив, що у заяві про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня його смерті, заявниця не зазначає початок періоду, протягом якого була на утриманні батька.
Заявниця не надала суду доказів (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану) про доведення того факту, що у зазначений нею період вона не перебувала у шлюбі з батьками своїх малолітніх дітей, що виключало б можливість встановлення факту перебувала її на утриманні батька.
Заявниця не надала доказів місця проживання та реєстрації ОСОБА_2 , копія довідки від 29 березня 2023 року № 102 також не містить адреси, за якою ОСОБА_1 проживала зі своїм батьком, технічних характеристик житла та наявність/відсутність господарства.
Надані заявницею відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24 квітня 2023 року (період з першого кварталу 2018 року до четвертого кварталу 2022 року) та відомості станом на 26 жовтня 2023 року (період з першого кварталу 2023 року до другого кварталу 2023 року), свідчать про отримання ОСОБА_1 державної соціальної матеріальної допомоги, соціальні виплати, інші доходи, які не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема 01 березня 2023 року з Томашпільської сільської ради 15 000,00 грн.
Посилання заявниці на те, що ОСОБА_2 за період з 25 серпня 2022 року до 22 березня 2023 року регулярно здійснював перекази грошових коштів зі своєї банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» через додаток Приват24 на банківську карту ОСОБА_1 , а саме: 16 платежів на загальну суму 98 500,00 грн, апеляційний суд не вважав беззаперечними доказами перебування її на повному утриманні батька, оскільки матеріали справи містять докази наявності інших джерел доходів заявниці (в розмірі 147 541,07 грн (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків (період з першого кварталу 2018 року до другого кварталу 2023 року)), а також заявницею не надано достатніх доказів, які б свідчили про її майновий стан, наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна, коштів на банківських рахунках (виписки з банківських рахунків за період, протягом якого заявниця просить встановити юридичний факт).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник Ю. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про недоведеність заявницею факту перебування на утриманні батька, оскільки всі обставини з`ясовувалися та доводилися в судовому засіданні першої інстанції. Проживання заявниці зі своїм батьком весь час з моменту, як її батьки розлучилися, тобто з жовтня 2012 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів запису цивільного стану та був озвучений в судовому засіданні як заявницею так і показами свідків у судовому засіданні, зокрема родичем та сусідкою.
Факт відсутності майна, доходів та можливості себе забезпечувати заявницею підтверджується довідками з Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації, з яких вбачається, що заявниця перебувала на відповідному обліку як малозабезпечена сім`я та отримувала соціальну допомогу. Такий статус отримують зазвичай одинокі матері, і перш ніж надати соціальну допомогу, держава здійснює перевірку щодо сукупності доходу - наявності майна, доходів, аліментів тощо, і відповідно ці обставини виключають наявність перерахованого та дають підстави зробити висновок, що малозабезпеченість заявниці була підтверджена управлінням соцзахисту населення. Крім того такі перевірки проводяться протягом усього часу надання соціальної допомоги.
Надходження заявниці коштів у першому та другому кварталах 2023 року пов`язано зі смертю та похованням батька.
Заявниця не зверталася до батьків своїх дітей з позовом про стягнення аліментів, оскільки вони не брали і не бажали брати участь в утриманні дітей та їх вихованні. Крім того, сплата аліментів на утримання дітей не може вважатися доходом чи надходженнями на утримання матері цих дітей, а тому навіть при наявності аліментів вони не можуть враховуватися як дохід матері, оскільки їх цільове призначення - на утримання дітей.
Заявниця з 2012 року постійно проживала з батьком, хоча і була зареєстрована в іншому місці. Законодавством не передбачено обов`язку проживати за місцем реєстрації. Стінянською сільською радою підтверджено факт проживання заявниці з батьком.
Крім того, апеляційний суд фактично вирішив питання наявності чи відсутності права у заявниці на отримання одноразової грошової допомоги, яке в свою чергу належить до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.

Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22), від 20 листопада 2024 року у справі № 179/986/23 (провадження № 61-10086св24), від 27 листопада 2024 року у справі № 201/14776/23 (провадження № 61-13329св24); суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2025 року представник Міністерства оборони України подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_2 .

Шлюб між батьками заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 02 жовтня 2012 року.

ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 23 жовтня 2023 року № 1/2926, ОСОБА_2 03 березня 2022 року було призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України поблизу н.п. Костромка Херсонської області загинув ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням про смерть № 701 від 24 березня 2023 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 173 від 25 березня 2023 року, довідкою про причини смерті від 23 березня 2023 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 27 березня 2023 року Виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 29 березня 2023 року № 101 поховання ОСОБА_2 здійснила його дочка ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з першого кварталу 2018 року до четвертого кварталу 2022 року та за період з першого кварталу 2023 року до другого кварталу 2023 року заявниця отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів (код 128) та інші доходи, які не включаються до складу загального місячного (річного) оподаткування доходу (код 194).

Згідно з довідками від 17 жовтня 2023 року № 1043 та від 07 листопада 2023 року № 1118, ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації № 4 смт. Томашпіль та отримувала державну соціальну допомогу, як малозабезпечена сім`я відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250.

Відповідно до довідки від 29 березня 2023 року № 102, виданої Виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, на день смерті ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , заявниця ОСОБА_1 постійно проживала разом з батьком та вони вели спільне господарство.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 березня 2023 року № 102, виданою Томашпільською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають без реєстрації такі особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 21 квітня 2023 року № 1ЕG7L49PVK8UGNPC ОСОБА_2 за період з 25 серпня 2022 року до 22 березня 2023 року здійснював перекази грошових коштів зі своєї банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» через додаток Приват24 на банківську карту ОСОБА_1 , а саме: 16 платежів на загальну суму 98 500,00 грн.

Згідно з копіями знімків з екрану соціальної мережі Viber, ОСОБА_2 підтримував спілкування з дочкою та онуками, допомагав їм матеріально.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Олійник Ю. А. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її перебування на утриманні батька ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . Метою встановлення вказаного юридичного факту ОСОБА_1 зазначила призначення та отримання нею як особою, що перебувала на утриманні загиблого, одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі в редакції станом на 23 березня 2023 року) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частиною першою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі в редакції станом на 23 березня 2023 року) визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює (частина четверта статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування її на утриманні її батька ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання ОСОБА_2 їй матеріальної допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 надала належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту її перебування на утримання батька, зводяться до незгоди заявника з висновком апеляційного суду та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки суду не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олійник Юлії Андріївни залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  	Г. В. Коломієць     Д. Д. Луспеник     Ю. В. Черняк