ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 713/3200/23
провадження № 61-12422св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року в складі судді Жмудя О. О. і постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року в складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила витребувати з чужого незаконного володіння відповідача на її користь житловий будинок на АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 7320555300:01:003:1391.
Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 31 грудня 2020 року, укладених з ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 відповідно до довіреності від 30 грудня 2020 року, вона набула у власність зазначені вище житловий будинок і земельну ділянку.
У лютому 2022 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними зазначених довіреності від 30 грудня 2020 року та договору купівлі-продажу від 31 грудня 2020 року.
08 серпня 2022 року Вижницький районний суд Чернівецької області в справі № 713/431/22 її позов задовольнив і визнано ці правочини недійсними. У постанові від 09 листопада 2022 року Чернівецький апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції і залишив рішення суду в цій частині без змін.
Скориставшись тим, що постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, ОСОБА_3 15 грудня 2022 року за договорами дарування відчужила спірні житловий будинок і земельну ділянку своєму сину ОСОБА_2 .
Водночас постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року і постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу.
Цією постановою підтверджено дійсність укладених між нею та ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу та відповідно законність набуття нею у власність спірних житлового будинку і земельної ділянки. Однак вона позбавлена можливості володіти, розпоряджатись та користуватись своїм майном, оскільки таким майном незаконно володіє ОСОБА_2 .
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсними довіреність, посвідчену 30 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А. В., та договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладені 31 грудня 2020 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .
На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірне майно вибуло на користь ОСОБА_1 за відсутності волі його матері ОСОБА_4 , оскільки жодних довіреностей на управління та розпорядження своїм майном вона не підписувала.
Посвідчення 30 грудня 2020 року в лікарні оспорюваної довіреності від імені його матері викликає сумнів. Необхідності у видачі такої довіреності в умовах лікарні на сторонню особу не було. Про наміри матері відчужувати будинок і земельну ділянку йому не було відомо.
Грошові кошти за договорами купівлі-продажу його мати не отримувала, про укладення цих договорів не знала.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Витребувано будинок на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 7320555300:01:003:1391, за цією ж адресою з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, на підставі рішення суду, яке в подальшому скасоване судом, тому її вимоги про витребування цього майна обґрунтовані.
Водночас вимоги зустрічного позову безпідставні. Та обставина, що оспорювані довіреність та договори купівлі-продажу відповідають вимогам закону, встановлена постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року.
При цьому ОСОБА_2 як на підстави визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними, посилається на ті ж обставини та підстави, що були вже предметом судового розгляду. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2024 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування cудами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18, від 08 серпня 2023 року в справі № 910/8115/19.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Не врахували, що його права порушені тим, що ОСОБА_1 пред`явила до нього вимоги про витребування майна з чудового незаконного володіння, після чого йому стало відомо, що на підставі договорів купівлі-продажу від 31 грудня 2020 року вона є власником спірних житлового будинку та земельної ділянки.
Про обставину того, що недійсність оспорюваних правочинів була предметом спору в справі № 713/431/22, він дізнався лише після відкриття провадження у цій справі.
Він є законним власником спірного майна.
Позов про витребування майна з чужого незаконного володіння заявлений особою, яка набула право власності на це майно на підставі договорів, обставини недійсності яких встановлені судовими рішеннями судів першої та  апеляційної інстанцій в справі № 713/431/22, які незаконно скасовані Верховним Судом.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
02 жовтня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
31 грудня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 на підставі довіреності від 30 грудня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А. В., уклали договори купівлі-продажу, відповідно до яких ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_1 належні їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 7320555300:01:003:1391
Рішенням Вижницького районного суду від 08 серпня 2022 року в справі № 713/431/22, яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишено без змін, визнано недійсною довіреність, посвідчену 30 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А. В., зареєстровану в реєстрі за № 3833, № 3834.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А. В., зареєстровано в реєстрі за №3839.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А. В., зареєстровано в реєстрі за №3841.
15 грудня 2022 року ОСОБА_3 на підставі договорів дарування відчужила зазначені житловий будинок і земельну ділянку на користь свого сина ОСОБА_3 .
Постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними відмовлено.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо зустрічного позову про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами (частина третя статті 244 ЦК України).
Видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам, передбаченими статтею 203 ЦК України.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Як на підставу для визнання недійсними оспорюваних довіреності та договорів купівлі-продажу, ОСОБА_2 у зустрічному позові посилався на те, що його мати ОСОБА_3 не мала наміру відчужувати спірне майно. Згоди на посвідчення довіреності від її імені не надавала.
Водночас установлено, що обставина щодо дійсності цих довіреності та договорів купівлі-продажу вже була предметом судового розгляду в справі № 713/431/22за позовом ОСОБА_3 , у задоволенні якого постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року відмовлено, оскільки оспорювана довіреність була посвідчена з дотриманням вимог закону, обставини відсутності волевиявлення на укладення цього правочину ОСОБА_3 не довела.
ОСОБА_2 ці обставини жодними належними і допустимими доказами не спростував.
Фактично доводи зустрічного позову ОСОБА_2 зводяться до незгоди з постановою Верховного Суду, яка є остаточною і оскарженню не підлягає.
Водночас підстав, які б свідчили про недійсність оспорюваних правочинів та порушення його прав внаслідок їх укладення, ОСОБА_2 не навів, тому правильним є висновок судів попередніх інстанції про відмову в задоволенні його зустрічного позову.
Щодо позову про витребування майна з чужого незаконного володіння
Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (статті 319, 321 ЦК України).
Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (стаття 338 ЦК України).
Так, згідно з частинами першою та другою статті 388 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
У разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої. 
Такий висновок зроблений Верховним Судом, зокрема в постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 205/6645/19.
Установивши незаконність вибуття спірної квартири з володіння ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстави для її витребування у ОСОБА_2 , який набув її у власність безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати.
Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.
Витребування спірних житлового будинку та земельної ділянки в ОСОБА_2 не порушує принципу пропорційності втручання у його право власності. На відповідача не буде покладено індивідуального та надмірного тягаря, з огляду на безоплатність набуття ним права власності на спірне майно, яке вибуло з власності позивача в незаконний спосіб.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Щодо поновлення виконання дії судових рішень
Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року було зупинено виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, виконання цього рішення суду підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року і постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко