РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року	м. Рівне	№460/5432/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Рівненської області та Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом (позовною заявою) до Господарського суду Рівненської області (далі - відповідач-1) та Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд :
- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 та зобов`язати відповідача-2 забезпечити Господарський суд Рівненської області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати позивачу суддівської винагороди за січень, лютий та березень 2025 року, нарахованої виходячи із встановленого на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн;
- визнати протиправними дії відповідача-1 та зобов`язати відповідача-1 нарахувати і виплатити позивачу суддівську винагороду за січень, лютий та березень 2025 року, обчисливши її розмір виходячи із встановленого на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн з урахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів;
- визнати протиправними дії відповідача-1 та зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою, обчисливши її розмір виходячи із встановленого на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплаченої суми;
- визнати протиправними дії відповідача-1 та зобов`язати відповідача-1 нарахувати і виплатити позивачу компенсацію відпустки при звільнені (набутої до 31 грудня 2023 року) та відпустки (набутої з 01 січня 2024 року), обчисливши їх розмір виходячи із встановленого на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплаченої суми;
- визнати протиправними дії відповідача-1 та зобов`язати відповідача-1 підготувати і видати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій нарахувати суддівську винагороду, виходячи з базового розміру посадового оклад судді, який працює на відповідній посаді, яку позивач займав до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01 січня 2025 року у розмірі 3028 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що він має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум суддівської винагороди, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожитковою мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. Зауважує, що пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-V111 визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, отже розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, позивач вважає дії відповідачів щодо обрахунку суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації відпустки з у рахуванням прожиткового мінімуму для працездатних особі, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн, а не з прожитковий мінімум для працездатних особі у розмірі 3028,00 грн, протиправними та такими, що порушують право позивача належний розмір суддівської винагороди. З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та законних інтересів та просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзивів на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, свої відзиви на позов до суду не подали.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана позивачем до суду 21.03.2025 у паперовій формі безпосередньо через канцелярію суду, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 21.03.2025. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 24.03.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та встановив відповідачу строк для подання відзиву.
Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзивів на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, свої відзиви на позов до суду не подали.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Відповідно до наказу голови Господарського суду Рівненської області №04-40/19/25 від 16.01.2025 ОСОБА_1 приступив до здійснення повноважень заступника голови Господарського суду Рівненської області з 19.01.2025 строком на три роки. Цим наказом позивачу також встановлено щомісячну доплату у розмірі 5% посадового окладу за перебування на адміністративній посаді – заступника голови суду з 19.01.2025.
Відповідно до статті 24, пункту 1 статті 116, пункту 1 статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 24 Закону України «Про відпустки», на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 18.03.2025 №542/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Рівненської області у зв`язку з поданням заяви про відставку», наказом голови Господарського суду Рівненської області від 18.03.2025 №04-40/90/25 позивача відраховано зі штату Господарського суду Рівненської області з посади заступника голови суду 18.03.2025 та вирішено: виплатити ОСОБА_1 компенсацію: - за невикористані дні щорічної основної відпустки, за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за стаж роботи на посаді судді, а також виплатити вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за посадою заступника голови суду.
Позивач зазначає, що за період з січня по березень 2025 року відповідач-2 нарахував суддівську винагороду, вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою та компенсацію відпустки при звільнені з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, який становить 2102,00 грн. Однак позивач вважає, що відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач-2 повинен був нарахувати суддівську винагороду, вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою та компенсацію відпустки при звільнені виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня 2025 року в розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до довідки відповідача-2 від 19.03.2025 №05-50/337/25 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахункова величина для обчислення розміру суддівської винагороди з 01.01.2025 відповідно до статті Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ установлена на рівні прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2102 гривні.
Не погодившись з такими діями відповідачів, які полягають у виплаті позивачу заниженого розміру суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації відпустки, видачі некоректної довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідачів.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. 
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII).
Частиною 1 статті 4 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1402-VIII зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно з частиною 2 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII (що за Рішенням Конституційного Суду від 11 березня 2020 року у справі №4-р/2020 діє в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України") базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Положеннями частини 4 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що до базового розміру посадового окладу, встановленого частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
Відповідно до частини 5 статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Згідно з частиною 9 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Приписами статті 136 Закону №1402-VIII визначено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Відповідно до частини 1 статті 143 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Спірним у межах розгляду цієї справи є питання застосування до розрахунку суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для визначення базового розміру посадового окладу судді у період з січня по березень 2025 в розмірі 2102 грн.
Суддівську винагороду позивача за оскаржуваний період обчислено, виходячи з приписів статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.
Зокрема, як слідує з матеріалів справи, зокрема з довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 19.03.2025 №05-50/337/25, суддівська винагорода обчислюється з розміру посадового окладу, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та з у рахуванням з 01.01.2025 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн. Вказане також зазначено у довідці про доходи за 2025 рік від 19.03.2025 №05-30/338/25.
Надаючи правову оцінку такому обрахунку суддівської винагороди позивача, а також вихідної допомоги та компенсації відпустки при звільнені, суд виходить з наступних міркувань.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України від 15.07.1999 №966-XIV "Про прожитковий мінімум", відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Частиною 3 статті 4 Закону №966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривні (абзац 4), а прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні (абзац 5).
Отже, правовими нормами Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді. При цьому, наведені приписи вказаного закону є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Суд зазначає, що питання наявності підстав для застосування при розрахунку посадового окладу судді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", тобто прожиткового мінімуму в розмірі 3028 гривні, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №240/9028/24.
Так, у постанові від 24.04.2025 у справі №240/9028/24 Велика Палата Верховного Суду сформувала такий правовий висновок:
"Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі №966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді".
З огляду на вказане та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 у справі №240/9028/24 відступила від попередніх висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23 та зазначила, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, при вирішенні цього спору суд, керуючись приписами статті 242 КАС України, враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24 та констатує, що з 01.01.2025 для визначення базового розміру посадового окладу судді, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений відповідно до абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", а саме в розмірі 2102,00 гривень.
А тому, виходячи з наведених положень Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік" та висновків щодо їх застосування, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, враховуючи що змін із 01.01.2025 розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за рахунок підвищення посадового окладу не відбулося, суд приходить до висновку що відсутні підстави для здійснення позивачу перерахунку суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації відпустки при звільненні, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2025 року, у розмірі 3028 гривень.
Враховуючи вказані обставини суд зазначає, що здійснюючи позивачу нарахування та виплату суддівської винагороди вихідної допомоги та компенсації відпустки при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн, відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права та висновки Верховного Суду України, а також перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
5. Розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову позивача до суб`єкта владних повноважень, а відповідач не подав до суду доказів понесення будь-яких судових витрат, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Господарського суду Рівненської області та Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ); 
Відповідач: Господарський суд Рівненської області (місцезнаходження: вул. Давидюка Тараса, 26 а, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33013; код ЄДРПОУ: 03500111).
Відповідач: Державна судова адміністрація України (місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020; код ЄДРПОУ: 26255795).

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК