ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25590/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Неклеса О.М.) в адміністративній справі №160/25590/25 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним рішення, стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,- 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним рішення, стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку задоволено частково.
Визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.
Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 29.09.2023 року по 29.02.2024 року у сумі 19434,82 грн., з вирахуванням обов`язкових податків та зборів. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у справі 160/25590/25 відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення і ухвалити нове, яким задовольнити заяву про ухвалення рішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 8500грн.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про відсутність доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки норми КАС України цього не вимагають.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Так суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, дійшов висновку, що суду не надано було відповідних платіжних документів на підтвердження вчинення позивачем оплати наданих послуг, як це передбачено умовами договору та актами, які підписані між адвокатом та позивачем та долучені до справи разом із позовною заявою.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування додаткового рішення з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).
Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Правова позиція з питань, що стосується розподілу судових витрат, зокрема, судових витрат на професійну правничу допомогу та документального підтвердження їх вартості, вже висловлювалася Верховним Судом у низці постанов, зокрема, але не виключно: від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16, від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, від 21 січня 2020 року у справі №904/1038/19, від 21 серпня 2020 року у справі №520/2915/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 10 вересня 2021 року у справі №460/2315/19, від 29 червня 2023 року у справі №420/1100/21, від 06 грудня 2023 року у справі №140/763/22 та інших.
У зазначених постановах Верховний Суд зазначив, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як свідчать матеріали справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги від 25 вересня 2024 року, додаток до Договору №1 – Вартість юридичних послуг, акт приймання-передавання наданих юридичних послуг від 05 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2024 року, акт приймання-передавання наданих юридичних послуг від 08 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2024 року, ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1397119, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №5720.
Підтвердженням факту надання АДВОКАТОМ КЛІЄНТУ правничої допомоги, відповідно до умов цього договору, є підписання СТОРОНАМИ акту приймання - передавання наданих послуг надалі “АКТ” (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору вартість послуг погоджується СТОРОНАМИ в Додатку №1 до ДОГОВРУ, який є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги.
Загальна вартість послуг, наданих АДВОКАТОМ, зазначається в АКТІ, який погоджується та підписується СТОРОНАМИ (п. 6.2 Договору).
Оплата проводиться протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання АКТУ (п. 6.3 Договору).
Вартість юридичних послуг визначена в додатку № 1 до Договору.
Згідно Акту приймання-передавання наданих юридичних послуг від 05 вересня 2025 року (далі – Акт від 05 вересня 2025 року) до договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2024 року сторонами було підтверджено надання наступних послуг:
1. Надання консультації Клієнту щодо захисту йото порушених прав – 1000 грн.
2. Аналіз законодавства та судової практики щодо захисту порушених прав Клієнта – 1000 грн.
3. Проведення переговорів з опонентом та підготовка документів щодо вирішення спору у досудовому порядку – 1500 грн.
4. Підготовка заяви по суті справи: позовна заява – 5000 грн.
5. Подання до суду заяви по суті справи: позовна заява – 750 грн.
Всього 9250 грн.
Відповідно до п. 2 Акту від 05 вересня 2025 року за фактично надані послуги відповідно до п. 6.3. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду у розмірі 9250, 00 гри (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.) без ПДВ протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання даного Акту.
Цей Акт не припиняє дію Договору та є його невід`ємною частиною (п. 3 Акту від 05 вересня 2025 року).
Згідно Акту приймання-передавання наданих юридичних послуг від 05 вересня 2025 року (далі – Акт від 08 вересня 2025 року) до договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2024 року сторонами було підтверджено надання наступних послуг:
1. Надання консультації Клієнту щодо захисту йото порушених прав – 1000 грн.
2. Аналіз законодавства та судової практики щодо захисту порушених прав Клієнта – 1000 грн.
3. Проведення переговорів з опонентом та підготовка документів щодо вирішення спору у досудовому порядку – 1500 грн.
4. Підготовка заяви по суті справи: позовна заява – 5000 грн.
Всього 8500 грн.
Відповідно до п. 2 Акту від 08 вересня 2025 року за фактично надані послуги відповідно до п. 6.3. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду у розмірі 8500, 00 гри (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) без ПДВ протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання даного Акту.
Цей Акт не припиняє дію Договору та є його невід`ємною частиною (п. 3 Акту від 05 вересня 2025 року).
Отже з поданих позивачем документів передбачено, що підтвердженням факту надання АДВОКАТОМ КЛІЄНТУ правничої допомоги, відповідно до умов цього договору, є підписання СТОРОНАМИ акту приймання - передавання наданих послуг надалі “АКТ” (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору вартість послуг погоджується СТОРОНАМИ в Додатку №1 до ДОГОВРУ, який є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги.
Загальна вартість послуг, наданих АДВОКАТОМ, зазначається в АКТІ, який погоджується та підписується СТОРОНАМИ (п. 6.2 Договору).
Оплата проводиться протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання АКТУ (п. 6.3 Договору).
До справи долучено два акти від 05 вересня 2025 року та 08 вересня 2025 року.
З урахуванням п. 2 Актів від 05 вересня 2025 року та від 08 вересня 2025 року за фактично надані послуги відповідно до п. 6.3. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду без ПДВ протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання даного Акту.
Таким чином саме умовами договору визначено, що вартість послуг погоджується сторонами у додатку, загальна вартість наданих послуг визначається актом, оплата яких здійснюється у строк 5 робочих днів з моменту підписання акту.
Позивач не спростовує відсутністі подання суду доказів оплати послуг на професійну правничу допомогу.
Оскільки з поданих документів позивачем передбачено підтвердження оплати наданих послуг, проте на час прийняття судом першої інстанції рішення доказів на підтвердження оплати послуг надано не було, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви є правильними.
Враховуючи зазначене, доводи скаржника про те, що норми КАС України не вимагають підтвердження фактичної оплати послуг на професійну правничу допомогу є помилковими.
Отже, дослідивши обставини та матеріали справи, аргументи позивача наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволенні.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року в адміністративній справі №160/25590/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак