ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року	справа № 380/21139/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 (В/Ч НОМЕР_1 ) лейтенанта ОСОБА_2 від 10.10.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 . 
Ухвалою від 24.10.2025 відкрите спрощене провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 
ОСОБА_1 працевлаштований водієм на ТОВ «ТАК ЛОГІСТИК» та був направлений у службове відрядження до Польщі з метою перевезення соняшникової олії на підставі митної декларації № 25UA205100006947U8.
Рішенням прийнятим начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 відмовлено позивачу в перетинанні державного кордону України з причин: не підтвердження мети длявиїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України № 57.
Стверджує, що під час спроби перетину кордону позивачем було надано всі необхідні документи які підтверджують мету службового відрядження ОСОБА_1 , крім того, позивач має відстрочку дійсну до 09.08.2026 року, не знаходиться у розшуку та отримав усі необхідні документи для виїзду за кордон, які пред`явив відповідачу під час перетинання державного кордону. Однак відповідач безпідставно й необґрунтовано відмовив йому в перетинанні державного кордону України.
Із наведених підстав, просить адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що у разі не підтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль". 
Зазначає, що на виконання вищевказаних норм посадові особи провели перевірку паспортних та інших документів, наданих позивачем з метою встановлення мети поїздки за кордон. За результатами проведених заходів у зв`язку із не підтвердженням мети поїздки, позивачу відмовлено в пропуску через державний кордон. Відповідач наголошує, що враховуючи вимоги законодавства, рішення про те, чи підтвердила особа мету поїздки оцінюється виключно посадовою особою ДПСУ.
Відтак, відповідач вважає за необхідне зауважити, що включення позивача до системи "Шлях" не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки рішення про відмову у перетині кордону приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів. 
Стверджує, що Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають виключний перелік підстав для перетину державного кордону військовозобов`язаними у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, та документи, які подаються для їх підтвердження. Тобто особа, яка з`явилася до відповідного пункту пропуску повинна надати документи, які підтверджують відповідну підставу, яка надає їй право в умовах воєнного стану здійснити перетин державного кордону України. Наведені вище обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач не має можливості визначити підставу, з якої особа має право здійснити перетин державного кордону України, адже право подання необхідних документів для підтвердження тієї чи іншої підстави належить особі, яка перетинає державний кордон.
Відповідач звертає увагу суду на те, що уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону у рішенні про відмову у перетині кордону зазначені конкретні нормативні акти, на підставі яких позивач не мав підстав для здійснення виїзду за кордон. У рішенні вказано персональні дані позивача, його паспортний документ. Також зазначено підстави його ухвалення (як нормативні, такі і фактичні). Отже, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив конкретні нормативні та фактичні підстави для обмеження позивача у виїзді за кордон, вважає позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення є необґрунтованими.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України. 
Наказом від 11.08.2025 №20 ОСОБА_1 з 12.08.2025 року прийняли на посаду водія-міжнародника в основний підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАК ЛОГІСТИК». 
11.08.2025 сформовано повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту.
Згідно із Строковим трудовим договором від 11.08.2025 №11/08/-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАК ЛОГІСТИК» (Підприємство) в особі директора ОСОБА_3 (Роботодавець), який діє на підставі Статуту, з одного боку, та громадянин ОСОБА_1 (Працівник), з іншого боку, керуючись Кодексом законів про працю України, уклали цей Строковий, відповідно до якого позивач як працівник прийнятий на посаду водія-міжнародника вантажного транспортного засобу.
Відповідно до військово-облікового документу, сформованого 09.08.2025 через застосунок Резерв плюс, позивач має відстрочку до завершення мобілізації, дійсну до 09.08.2026 з підстав передбачених пунктом 1 частиною 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
16.09.2025 відповідачем сформовано витяг з Реєстру виданих та анульованих ліцензій Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) щодо ліцензії від 25.04.2023 №259. В якій зазначено: «…строк дії ліцензії - на період дії воєнного стану в Україні та протягом 90 календарних днів, наступних за днем його припинення або скасування; вид господарської діяльності - перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робіт - внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; міжнародні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів); Найменування юридичної особи (її філій, інших відокремлених підрозділів) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-підприємця - ТОВ "ТАК ЛОГІСТИК""; Код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи, реєстраційний номер платника податків ліцензіата - фізичної особи-підприємця – 44837851; Адреса місця реєстрації - 08130 Київська область, Бучанський район, село Петропавлівська Борщагівка, Кришталева, буд.1; витяг сформовано: 16.09.2025; витяг дійсний до: 16.09.2026; Голова - Микита Лагунін…». 
Крім того, в матеріалах справи міститься свідоцтво про підтвердження професійної компетентності №0119-2023-002924, яким підтверджується, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в Україні, успішно склав 03.10.2025 іспит з підтвердження професійної компетентності водія транспортного засобу для надання послуг з вантажних перевезень автомобільним транспортом відповідно до Порядку підтвердження професійної компетентності водіїв транспортних засобів для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 листопада 2020 року №789, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 лютого 2021 року за №198/35820. 
Зазначено: «…це Свідоцтво засвідчує професійну компетентність водія транспортного засобу надавати послуги з перевезення пасажирів та/або вантажів відповідно до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Закону України "Про автомобільний транспорт", Хартії Якості міжнародних автомобільних вантажних перевезень в системі багатосторонньої квоти ЄКМТ, підписаної міністрами транспорту країн - членів Міжнародного Транспортного Форуму 28 травня 2015 року в м. Лейпциг. Підстава: протокол проведення іспиту від 3 жовтня 2025 р. №129-25…».
Згідно із наказом від 09.10.2025 №10/19 про відрядження працівників, судом встановлено інформацію про направлення у службове відрядження з 10.10.2025 року по 18.10.2025 екіпаж автотранспортного засобу тягач MAN н.з. НОМЕР_2 та напівпричіп SCHMITZ н.з. НОМЕР_3 у складі: водій-1: ОСОБА_6 , водія-міжнародника та водія-2 ОСОБА_1 , водія-міжнародника. Метою відрядження визначено перевезення вантажу по маршруту Україна-Польща-Україна.
Також вказано, відрядженим особам: видати аванс у розмірі 500 злотих на покриття витрат у дорозі; забезпечити необхідними документами для перетину кордону (митна декларація, CMR, сертифікати); провести обов`язковий інструктаж з охорони праці, ПДР та правил міжнародних перевезень. Бухгалтерії провести звітність по відрядженню у встановленому порядку протягом 3-х днів після повернення. Контроль за виконанням цього наказу залишаю за директором ОСОБА_3 
10.10.2025 в систему Е-Черга були внесені відомості про перетинання кордону позивачем в складі екіпажу з 2 водіїв на автотранспортному засобі сідловому тягачі MAN за номерним знаком АС4109НC та напівпричепу за номерним знаком НОМЕР_4 з вантажем у вигляді олії соняшникової, сафлорової або бавовняної та їх фракції, рафіновані або нерафіновані (15121990010). 
10.10.2025 позивач мав намір перетнути кордон України через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська». Метою перетину кордону було службове відрядження на підприємстві ТОВ «ТАК ЛОГІСТИК» з метою перевезення соняшникової олії на підставі митної декларації №25UA205100006947U8.
В міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська» позивач надав документи, які підтверджують право та мету перетинання державного кордону на виїзд з України: 
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 виданий 03.10.2024 року, орган, що видав 8013;
- паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.10.2008 року; 
- водійське посвідчення серії НОМЕР_7 , виданий ТСЦ 4641 від 08.08.2023 року, категорії В, С1, С, ВЕ, С1Е, СЕ ; 
- військово обліковий документ;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 18.07.2025, виданий ТСЦ 8047; 
- митна декларація №25UA205100006947U8;
- товарно транспортна накладна (CMR) №375983 від 10.10.2025; 
- копія трудового договору від 11.08.2025 № 11/08-2;
- свідоцтво про підтвердження професійної компетентності №0119-2023-002924;
- копію наказу про прийняття на роботу від 11.08.2025 №20;
- копію повідомлення про прийняття працівника на роботу від 11.08.2025; 
- копію наказу про відрядження працівників від 09.10.2025 №10/19;
- кваліфікаційну карту водія код 95.
10.10.2025 під час перетину державного кордону України у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська» начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України з причини не підтвердження мети для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України №57 (зі змінами доповненнями).
Не погодившись із цим рішенням позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі суд застосовує наступні правові норми.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 
Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене законом. При цьому відповідний державний орган повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (надалі за текстом - Закон № 1710-VI). 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон. 
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 6 Закону № 1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем. 
Частина перша статті 14 Закону № 1710-VI визначає, що громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. 
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина друга статті 14 Закону № 1710-VI). 
Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу (частина третя статті 14 Закону №1710-VI). 
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (надалі за текстом - Закон № 3857-XII). 
Стаття 1 Закону № 3857-XII передбачає, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. 
Частина перша статті 6 Закону № 3857-XII визначає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, що є загальними та функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України. 
Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і триває на час розгляду справи. 
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 
Отже, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтею 33 Конституції України, а саме: щодо того, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі – Закон № 389-VIII). 
Стаття 1 Закону № 389-VIII визначає, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 389-VIII). 
Пунктом 6 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному КМУ особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. 
Частина друга статті 3 Закону № 3857-XII визначає, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. 
Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначений Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (надалі за текстом – Правила). 
Пункт 2 Правил передбачає, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, за одним з документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. 
Відповідно до пунктів 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 таких Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 і 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 згаданих Правил.
У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль". 
Судом встановлено, що в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська» позивач надав документи, які підтверджують право та мету перетинання державного кордону на виїзд з України: 
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 виданий 03.10.2024 року, орган, що видав 8013;
- паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.10.2008 року; 
- водійське посвідчення серії НОМЕР_7 , виданий ТСЦ 4641 від 08.08.2023 року, категорії В, С1, С, ВЕ, С1Е, СЕ ; 
- військово обліковий документ;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 18.07.2025, виданий ТСЦ 8047; 
- митна декларація №25UA205100006947U8;
- товарно транспортна накладна (CMR) №375983 від 10.10.2025; 
- копія трудового договору від 11.08.2025 № 11/08-2;
- свідоцтво про підтвердження професійної компетентності №0119-2023-002924;
- копію наказу про прийняття на роботу від 11.08.2025 №20;
- копію повідомлення про прийняття працівника на роботу від 11.08.2025; 
- копію наказу про відрядження працівників від 09.10.2025 №10/19;
- кваліфікаційну карту водія код 95.
Наказом від 11.08.2025 №20 ОСОБА_1 з 12.08.2025 року прийняли на посаду водія-міжнародника в основний підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАК ЛОГІСТИК». 
11.08.2025 сформовано повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту.
Згідно із Строковим трудовим договором від 11.08.2025 №11/08/-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАК ЛОГІСТИК» (Підприємство) в особі директора ОСОБА_3 (Роботодавець), який діє на підставі Статуту, з одного боку, та громадянин ОСОБА_1 (Працівник), з іншого боку, керуючись Кодексом законів про працю України, уклали цей Строковий трудовий договір про таке: 
«…п. 1.3. Строковий трудовий договір є угодою, відповідно до якої Працівник, зобов`язується виконувати роботу в межах посадових обов`язків або за письмовим наказом Роботодавця в разі поширення меж посадових обов`язків, що визначені в цьому Договорі з підляганням внутрішнім розпорядчим документам Підприємства, а Роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати матеріальні й організаційні умови праці, необхідні для виконання посадових обов`язків Працівником і внутрішніх розпорядчих документів Підприємства, у т.ч. стосовно інформаційної системи Підприємства, інтелектуальної власності Підприємства, конфіденційної інформації та комерційної таємниці Підприємства.
п. 1.5. Працівник зобов`язується виконувати особисто доручену йому роботу в межах посадових обов`язків.
п. 1.6. Працівник приймається на посаду водія-міжнародника вантажного транспортного засобу…».
Відповідно до військово-облікового документу, сформованого 09.08.2025 через застосунок Резерв плюс, позивач має відстрочку до завершення мобілізації, дійсну до 09.08.2026 з підстав передбачених пунктом 1 частиною 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
16.09.2025 відповідачем сформовано витяг з Реєстру виданих та анульованих ліцензій Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) щодо ліцензії від 25.04.2023 №259. В якій зазначено: «…строк дії ліцензії - на період дії воєнного стану в Україні та протягом 90 календарних днів, наступних за днем його припинення або скасування; вид господарської діяльності - перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робіт - внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; міжнародні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів); Найменування юридичної особи (її філій, інших відокремлених підрозділів) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-підприємця - ТОВ "ТАК ЛОГІСТИК""; Код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи, реєстраційний номер платника податків ліцензіата - фізичної особи-підприємця – 44837851; Адреса місця реєстрації - 08130 Київська область, Бучанський район, село Петропавлівська Борщагівка, Кришталева, буд.1; витяг сформовано: 16.09.2025; витяг дійсний до: 16.09.2026; Голова - Микита Лагунін…». 
Крім того, позивач надав свідоцтво про підтвердження професійної компетентності №0119-2023-002924, яким підтверджується, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в Україні, успішно склав 03.10.2025 іспит з підтвердження професійної компетентності водія транспортного засобу для надання послуг з вантажних перевезень автомобільним транспортом відповідно до Порядку підтвердження професійної компетентності водіїв транспортних засобів для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 листопада 2020 року №789, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 лютого 2021 року за №198/35820. 
Зазначено: «…це Свідоцтво засвідчує професійну компетентність водія транспортного засобу надавати послуги з перевезення пасажирів та/або вантажів відповідно до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Закону України "Про автомобільний транспорт", Хартії Якості міжнародних автомобільних вантажних перевезень в системі багатосторонньої квоти ЄКМТ, підписаної міністрами транспорту країн - членів Міжнародного Транспортного Форуму 28 травня 2015 року в м. Лейпциг. Підстава: протокол проведення іспиту від 3 жовтня 2025 р. №129-25…».
Згідно із наказом від 09.10.2025 №10/19 про відрядження працівників, судом встановлено інформацію про направлення у службове відрядження з 10.10.2025 року по 18.10.2025 екіпаж автотранспортного засобу тягач MAN н.з. НОМЕР_2 та напівпричіп SCHMITZ н.з. НОМЕР_3 у складі: водій-1: ОСОБА_6 , водія-міжнародника та водія-2 ОСОБА_1 , водія-міжнародника. Метою відрядження визначено перевезення вантажу по маршруту Україна-Польща-Україна.
Також вказано, відрядженим особам: видати аванс у розмірі 500 злотих на покриття витрат у дорозі; забезпечити необхідними документами для перетину кордону (митна декларація, CMR, сертифікати); провести обов`язковий інструктаж з охорони праці, ПДР та правил міжнародних перевезень. Бухгалтерії провести звітність по відрядженню у встановленому порядку протягом 3-х днів після повернення. Контроль за виконанням цього наказу залишаю за директором ОСОБА_3 
10.10.2025 в систему Е-Черга були внесені відомості про перетинання кордону позивачем в складі екіпажу з 2 водіїв на автотранспортному засобі сідловому тягачі MAN за номерним знаком АС4109НC та напівпричепу за номерним знаком НОМЕР_4 з вантажем у вигляді олії соняшникової, сафлорової або бавовняної та їх фракції, рафіновані або нерафіновані (15121990010). 
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем. 
Тобто уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України під час процедури прикордонного контролю здійснюють лише перевірку документів наданих для перетину державного кордону, а також мету поїздки відповідно до пункту 29 Правил № 57.
Щодо змісту оскаржуваного рішення суд зазначає наступне.
Пункт 29 Правил № 57 містить норму, відповідно до якої у разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль". 
Як уже зазначав суд, ОСОБА_1 , виконуючи наказ директора ТОВ «ТАК ЛОГІСТИК» про направлення працівника у службове відрядження №10/19 від 09.10.2025 мав намір перетнути кордон України на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська» з 10.10.2025 по 18.10.2025 в складі екіпажу з 2 водіїв на автотранспортному засобі сідловому тягачі MAN за номерним знаком АС4109НC та напівпричепу за номерним знаком НОМЕР_4 з вантажем у вигляді олії соняшникової, сафлорової або бавовняної та їх фракції, рафіновані або нерафіновані (15121990010). 
Суд зауважує, що ні у спірному рішенні, ні у відзиві відповідач не навів переліку документів, які не були подані ОСОБА_1 , але є необхідними для перетину кордону у випадку направлення працівника у відрядження.
Суд акцентує увагу на тому, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни. 
Відповідач не надав жодних доказів та не навів у документах по суті справи, які саме документи, які б посвідчували мету поїздки позивача, повинні були подані позивачем під час проходження прикордонного контролю.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто, наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. 
Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії свідчить про його протиправність. 
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені правові норми, суд приходить до висновку про скасування спірного рішення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Державної прикордонної служби України в особі НОМЕР_9 прикордонного загону від 10 жовтня 2025 року про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_10 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна