ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 м. Дніпро Справа № 908/1895/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.09.2025 (суддя Педорич С.І.; повне рішення складено 18.09.2025) у справі № 908/1895/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», м. Запоріжжя
до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя
про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради 1076142,20 грн заборгованості за спожиту у лютому 2025 року електричну енергію, 6899,10 грн трьох процентів річних і 8233,00 грн інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання грошового зобов`язання.
Позов обґрунтований невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати вартості отриманої за договором електричної енергії.
Господарський суд Запорізької області рішенням від 17.09.2025 задовольнив позов у справі № 908/1895/25, стягнувши з Комунального підприємства Універс» Запорізької обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 1076142,20 грн заборгованості за поставлену електричну енергії, три проценти річних у розмірі 6899,10 грн і 8233,00 грн інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд доручив органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, проводити нарахування трьох процентів річних на суму основного боргу, починаючи з 01.06.2025 до моменту остаточного виконання рішення суду.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтоване наявністю у відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Комунальне підприємство «Універс» Запорізької міської ради звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 17.09.2025 у справі № 908/1895/25 в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання грошового зобов`язання, і в частині нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат органом примусового виконання до моменту остаточного виконання рішення суду.
Скаржник зазначає, що розгляд справи проведено без участі представника відповідача, який подав відзив на позов, водночас місцевий господарський суд не забезпечив йому можливість ознайомитися з відповіддю на відзив, чим фактично позбавив сторону реалізувати право надати пояснення і поставити позивачу питання.
Скаржник вважає, що місцевий господарський суд безпідставно задовольнив позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, не перевіривши їх пропорційність фактичним наслідкам прострочення виконання грошового зобов`язання.
На думку скаржника, визначаючи обов`язок органу примусового виконання здійснювати нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат до моменту остаточного виконання рішення суду, місцевий господарський суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не заявляв такої вимоги.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» у відзиві заперечило проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Позивач вважає, що відповідач не з`явився у жодне із судових засідань, тому безпідставним є твердження скаржника про порушення місцевим господарським судом положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України, які визначають наслідки неявки в судове засідання учасника справи.
Позивач зазначив, що встановлена положеннями статті 625 Цивільного кодексу України відповідальністю за неналежне виконання грошового зобов`язання, є спеціальною і не передбачає підстав для звільнення від неї, навіть за відсутності вини божника та наявсності форс-мажорних обставин.
Позивач зауважив, що положення частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України визначають право суду зазначити у рішенні про нарахування на суму боргу трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), що не залежить відвини боржника. Крім того, позивач заявив про застосування судом наведеної норми права.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.11.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.09.2025 у справі № 908/1895/25.
В судовому засіданні 24.02.2026 колегія суддів оголосила вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (постачальник) на підставі заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії на умовах комерційної пропозиції «Вигідна» уклало з Комунальним підприємством «Універс» Запорізької обласної ради» (споживач) договір №177 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов пункту 2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
У заяві-приєднання визначено адреси об`єктів споживача, ЕІС-коди точки (точок) комерційного обліку:
62Z8891318938296;
62Z7984700006875;
пр. Соборний, 162;
62Z2497757057033
вул. Верхня,4;
62Z3097137156498
62Z57425176631401
62Z70288553899168
62Z8018215791049
вул. Сєдова, 12;
62Z2887391108582
62Z6476419363390
62Z2250511859851
62Z0231354070595
пр. Соборний,164.
ЕІС-код як суб`єкта ринку електричної енергії – 62Х6844270190804.
Відповідно до пункту 3.1 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору. Початок постачання – 01.01.2024.
Згідно з пунктом 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Пунктом 5.4 договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Відповідно до пункту 13 додатку 2 до договору «Термін дії договору» договір набирає чинності з дати, яка вказана в заяві-приєднання споживача (початок постачання) до умов договору про постачання електричної енергії споживачу і діє до 31.12.2024. Договір укладається на строк до кінця календарного року та вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 20 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявить у письмовій формі про припинення його дії.
За період з 01.01.2025 до 28.02.2025 Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради спожито 205067 кВт*год електричної енергії, в тому числі в січні 2025 року – 97084 кВт*год та в лютому 2025 року – 107983 кВт*год.
Спожитий/використаний обсяг електричної енергії відповідачем за період з 01.01.2025 до 28.02.2025 підтверджується повідомленням/листом адміністратора комерційного обліку – ПАТ «Запоріжжяобленерго» за № 007-66/1336 від 18.03.2025 щодо фактичного обсягу спожитої електричної енергії з щомісячною розбивкою за ЕІС-кодом точок комерційного обліку споживача.
За лютий 2025 року спожито електричної енергії на суму 1176142,20 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» підписало 28.02.2025 з Комунальним підприємством «Універс» Запорізької обласної ради» акт прийняття-передавання товарної продукції за договором постачання електричної енергії споживачу № 177 від 01.01.2024 на суму 1176142,20 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 07.03.2025 надало Комунальному підприємству «Універс» Запорізької обласної ради» до оплати рахунок за лютий 2025 року на суму 1176142,20 грн із терміном оплати до 14.03.2025.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 25.03.2025 направило Комунальному підприємству «Універс» Запорізької обласної ради» вимогу про сплату боргу за січень та лютий 2025 року в загальному розмірі 2201508,85 грн.
Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради» направляло Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 26.03.2025 і 30.04.2025 гарантійні листи щодо обов`язку з повної оплати заборгованості за лютий 2025 року у розмірі 1176142,20 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 10.04.2025 підписало з Комунальним підприємством «Універс» Запорізької обласної ради» акт звірки, де погоджена сума до оплати за спожиту електроенергії у лютому 2025 року становить 1176142,20 грн.
Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради» 30.05.2025 перерахувало Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 100000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 384 із таким призначенням платежу: «оплата за ел.ен. за лютий 2025 зг.дог.№ 177 від 01.01.24 № 559001770124250219 від 07.03.25…».

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повної і своєчасної оплати вартості отриманої електроенергії в останнього виникла заборгованість у розмірі 1076142,20 грн, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується скаржником.
Згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання нарахував 8233,00 грн інфляційних втрат за квітень 2025 року і 6899,10 грн трьох процентів річних за період з 15.03.2025 по 31.05.2025.
Апеляційний господарський зазначає, що скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині стягнення з нього встановленої положеннями статті 625 Цивільного кодексу України міри відповідальності у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання грошового зобов`язання.
З огляду на встановлені положеннями статті 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зважає на такі обставини у справі.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Апеляційний господарський суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Своєю чергою, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Таким чином, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Апеляційний господарський суд зауважує, що компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд доходить висновку, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача встановленої положеннями статті 625 Цивільного кодексу України міри відповідальності у вигляді інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих на суму грошового зобов`язання.
Надаючи оцінку доводам скаржника щодо безпідставного застосування місцевим господарським судом положень частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд зважає на такі обставини.
За загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.
Правила частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.
Мета такого інституту передовсім полягає у процесуальній економії, оскільки надає можливість позивачу не звертатися до суду повторно з позовом про стягнення відсотків або пені за період після ухвалення судового рішення та його невиконання.
Своєю чергою, зміст частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України про те, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, засвідчує право суду вчиняти такі дії на вимогу позивача. За власною ініціативою суд не може зазначити в рішенні про таке подальше нарахування відсотків або пені на майбутнє.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 зазначила, що, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто, це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Таким чином передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України три проценти річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Оскільки позивач у даній справі заявив вимогу про стягнення трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов`язання до виконання рішення суду, місцевий господарський суд правомірно застосував положення частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України.
Доводи скаржника щодо порушення прав відповідача на участь у судовому засіданні та наданні відповіді на відзив спростовуються матеріалами справи, якими підтверджується його належне та завчасне повідомлення про розгляд справи через підсистему «Електронний суд», водночас положення пункту 1 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачають розгляд судом справи за відсутності належним чином повідомленого учасника справи (його представника), у разі його неявки у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Крім того, позивач не надавав господарському суду відповіді на відзив, порушення права на ознайомлення з яким скаржник визначає як підставу для скасування оскарженого рішення місцевого господарського суду.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.09.2025 у справі № 908/1895/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.09.2025 у справі № 904/1895/24 залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 20.03.2026

Головуючий суддя Ю. ПАРУСНІКОВ

Суддя Т. ВЕРХОГЛЯД

Суддя   О. ІВАНОВ