КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/3545/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/6853/25

12 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А. 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Павленка Дмитра Олександровичана заочне рішення Березанського міського суд Київської області від 02 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дудар Т.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:
У липні 2025 року до Березанського міського суду Київської області на підставі ухвали судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2025 року за підсудністю передано цивільну справу за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 19 вересня 2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 19.09.2024-100000852. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 19 вересня 2024 року, строком на 140 днів. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. 
В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 05 лютого 2025 року, утворилась заборгованість у розмірі 18 600,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн., по процентам в розмірі 8 400,00 грн., по комісії в розмірі 1 200,00 грн., та неустойка в розмірі 3 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». 
Відтак, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.09.2024-100000852 від 19 вересня 2024 року у розмірі 18 600 (вісімнадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочним рішенням Березанського міського суд Київської області від 02 жовтня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 жовтня 2025 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Павленко Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.
Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено наявні у матеріалах справи докази, отже рішення суду не можна вважати обґрунтованим.
Вказує на те, що позивачем було додано до позовної заяви квитанцію iPay.ua -514446648від 19 вересня 2024 року, з якої вбачається, що 6 000,00 грн було перераховано на банківську картку  НОМЕР_1 , яку відповідач зазначив у Заявці кредитного договору, із призначенням платежу: Видача за договором № 19.09.2024-100000852.
Отже, квитанція є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі позивачем коштів відповідачу, однак суд першої інстанції не взяв даний доказ до уваги, не надав йому оцінки.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції зачастиною шостою цієї статті.
Частина 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідно до статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 19.09.2024 р.; 2) подання відповідачем Заявки № 19.09.2024-100000852 від 19.09.2024 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №19.09.2024-100000852 (кредитної лінії) від 19.09.2024 р.
Таким чином, було укладено Кредитний договір № 19.09.2024-100000852 від 19.09.2024 р. у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразових ідентифікаторів, які надсилались у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0506164246.
Вказує на те, що відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону  НОМЕР_2 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. 
Вважає, що відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував.
Апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у судових справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що матеріали справи містять копію пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), копію заявки кредитного договору № 19.09.2024-100000852, копію відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №19.09.2024-100000852 (кредитної лінії), копію додатку за кредитним договором № 19.09.2024-100000852 від 19.09.2024 інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 .
Згідно з зазначеними матеріалами, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1  укладено кредитний договір №19.09.2024-100000852 від 19.09.2024, в електронній формі.
Відповідно до п. 3.1 пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (ї) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором.
Згідно з п. 4.1 вказаного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1.
До позовної заяви долучено лист від ТОВ "Універсальні платіжні рішення" за вих. 89-1206 від 12.06.2025, де зазначено інформацію про успішне перерахування коштів на плітіжну картку клієнта 19.09.2024 11:54:16 на суму 6000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 514446648, призначення платежу: Видача за договором кредиту №19.09.2024-100000852.
Також, до позовної заяви долучено довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №19.09.2024-100000852 від 19.09.2024 р., позичальник ОСОБА_1 . Згідно з даною довідкою заборгованість за даним кредитним договором складає: 6000,00 грн. - основний борг; 8400,00 грн. - проценти; 1200,00 грн. комісія; 3000,00 грн. неустойка, разом: 18600,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ«Споживчий центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на те, що стверджуючи про факт надання відповідачу позики, позивач не надав суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. На підставі чого, в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу коштів у заявленому позивачем розмірі, тому відсутні підстави їх стягнення. До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції за частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) зачастиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Як встановлено судом, 19 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 19.09.2024-100000852шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).
Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_2 . Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором Е765.
Відповідно пункту 3.1. За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію.
Пунктом 3.2. договору визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пункт 3.3. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на наступних умовах.
Згідно п. п 3.3.1-3.3.7. дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування Кредитом (Проценти), графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.
Згідно заявки кредитного договору № 19.09.2024-100000852:
пункт 1 дата надання кредиту 19.09.2024 року;
пункт 2 сума кредиту: 6 000 грн;
пункт 3 строк на який на дається кредит- 140 днів з дати його надання;
пункт 4 дата повернення кредиту-05.02.2024 року;
пункт 6 процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається кредит;
пункт 7 комісія пов`язана з наданням кредиту - 15 % від суми кредиту та дорівнює 1 200 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Відповідно п. 4.1. договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1.
Пунктом 4.3. Договору передбачено, що днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано Кредит.
Пунктом 4.4. Договору визначено, що Сторони встановлюють, що Проценти нараховуються з дня надання Кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення Кредиту позичальник вдень цього повернення сплачує Проценти за період фактичного користування Кредитом (включаючи безпосередньо день надання Кредиту). У разі дострокового часткового повернення Кредиту в день повернення позичальник сплачує Проценти за період фактичного користування всією сумою Кредиту, а на залишок суми Кредиту нараховуються Проценти у загальному порядку, передбаченому договором. 
Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 6 000 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту № 19.09.2024-100000852. 
Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання кредитором ТОВ«Споживчий центр» свого обов`язку за кредитним договором № 19.09.2024-100000852.
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Звертаючись із позовом ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути із відповідача -  ОСОБА_1  на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № 19.09.2024-100000852у розмірі 18 600грн.
Згідно довідки розрахунку заборгованість складається із 6 000 грн -основний борг, 8 400 грн - проценти, 1 200 грн-комісія, 3 000 грн - неустойка.
Відповідачем  ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 6 000 грн., що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідач,отримані кредитні кошти в сумі 6 000 грн. позивачу не повернув, а тому суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими вимоги позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачаТОВ «Споживчий центр» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000, 00 грн.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно заявки кредитного договору № 19.09.2024-100000852: дата надання кредиту 19.09.2024 року; сума кредиту: 6 000 грн.; строк на який на дається кредит - 140днів з дати його надання. Дата повернення кредиту - 05.02.2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається кредит.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».
При цьому, у кредитному договорі № 19.09.2024-100000852 сторони, діючи відповідно до положень ст. 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом.
Сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 19 вересня 2024 року по 05 лютого 2025року за користування кредитними коштами.
Згідно довідки-розрахунку розмір процентів становить 8 400 грн., які нараховані з 19.09.2024 по 05.02.2025року, тобто, відповідають погодженим сторонами умовам договору.
Окрім цього, у вказаному договорі сторонами було погоджено сплату комісії. Пунктом 7 договору визначено, що комісія пов`язана з наданням кредиту -20 % від суми кредиту та дорівнює 1 200 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Щодо стягнення неустойки в розмірі 3000,00 грн судова колегія зазначає наступне.
Договором № 19.09.2024-100000852 від 19 вересня 2024 року передбачено, що неустойка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Оскільки, даний Договір був підписаний сторонами, в законному порядку визнаний нікчемним не був, зокрема окремі пункти Договору щодо неустойки за неналежне виконання кредитних зобов`язань, тому судова колегія доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача -  ОСОБА_1  на користь позивача заборгованість за кредитним договором №19.09.2024-100000852 в розмірі 18 600грн, з яких 6 000 грн. - тіло кредиту, 8 400 грн.-відсотки за користування кредитом, що були нараховані в межах строку передбачених договором, 1200грн. - комісія, 3 000 грн. - неустойка, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є помилковими.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - Павленка Д.О. підлягає задоволенню, заочне рішення Березанського міського суд Київської області від 02 жовтня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19.09.2024-100000852 від 19 вересня 2024 року в розмірі 18 600 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Після перегляду справи в суді апеляційної інстанції позов задоволено повністю.
При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі
3 633, 60 грн.
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу задоволено, заочне рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалене нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ«Споживчий центр» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 2 422, 40 грн + 3 633, 60 грн = 6 056 грн.
Керуючись ст. ст. 3, 626-629, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - Павленка Дмитра Олександровича задовольнити.
Заочне рішення Березанського міського суд Київської області від 02 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за кредитним договором №19.09.2024-100000852 в розмірі 18 600грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 056 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: